ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 р.	Справа № 440/14254/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/14254/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПУМА Плюс» 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області    
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “ПУМА ПЛЮС” (далі - ТОВ “ПУМА ПЛЮС”, позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 00098150704 від 14.07.2025, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області, відповідно до якого ТОВ “ПУМА ПЛЮС” (ЄДРПОУ 39549236) зобов`язано згідно з підп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 гл. 4 розд. ІІ Податкового кодексу України та п. 123.2 ст. 123, п. 52-1 підрозд. 10 розд. ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України збільшити та сплатити суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства, у розмірі 2473697 грн., з яких 1994953 грн. - сума за податковими зобов`язаннями та 478744 грн. - сума за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 по справі № 440/14254/25 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ПУМА ПЛЮС" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 00098150704 від 14.07.2025, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПУМА ПЛЮС" витрати зі сплати судового збору в сумі 30280,00 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривен).
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції в подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на викладення судом висновків, які не відповідають обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 по справі № 440/14254/25та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що що ТОВ “ПУМА ПЛЮС” було взяте на облік як платник податків ГУ ДПС у Полтавській області 17.12.2014. Платником ПДВ ТОВ “ПУМА ПЛЮС” стало 01.02.2015. ТОВ “ПУМА ПЛЮС” проводить господарську діяльність згідно з зареєстрованими КВЕД: 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього (основний). 43.21 Електромонтажні роботи. 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. 80.10 Діяльність приватних охоронних служб. 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. 47.43 Роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах.
З 16.05.2025 по 05.06.2025 ГУ ДПС у Полтавській області відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п. 82.1 ст. 82, п.п. Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповнення), на підставі наказу ГУ ДПС у Полтавській області від 30.04.2025 № 1398-п проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ “ПУМА ПЛЮС” (податковий номер 39549236) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, валютного за період з 01.01.2018 по 31.03.2025, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 16.12.2014 по 31.03.2025 та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 31.03.2025.
Перевіркою встановлено порушення:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, 16 “Витрати”, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток загальну суму 1 995 432 грн.
- п. 44.1, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, пп. 192.1.1 п. 192.1, 192.3 ст. 192 пп. “а” п. 193.1 ст. 193, п. 194.1 ст. 194 ПК України від 02.12.2010 р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 № 996-XIV, п. 2.1, п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 281484,75 грн.
- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено не реєстрацію податкових накладних у ЄРПН у встановлені терміни, на суму ПДВ - 92 244 грн. (обсяг постачання - 461 219 грн.)
- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України від 02.12.2010р. № 2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено не реєстрацію податкових накладних у ЄРПН на суму ПДВ - 260 509,52 грн.
- п. 63.3 ст. 63, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 8.1, 8.2, 8.4 ст. 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 із змінами та доповненнями, а саме невнесення інших змін до своїх облікових даних несвоєчасно подано повідомлення за формою 20-ОПП про 2 об`єкти оподаткування і об`єкти пов`язані з оподаткуванням.
- п. 63.3 ст. 63, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 8.1, 8.2, 8.4 ст. 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 із змінами та доповненнями, а саме невнесення інших змін до своїх облікових даних, не подано повідомлення за формою 20-ОПП про 1 об`єкт оподаткування і об`єкти пов`язані з оподаткуванням.
На підставі акта документальної планової виїзної перевірки № 7975/16-31-07-04-02/39549236 від 12.06.2025 ГУ ДПС у Полтавській області прийняті податкові повідомлення-рішення: форми “ПС” № 00098110704 від 14.07.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3060 грн.; форми “ПС” № 00098120704 від 14.07.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 3400 грн.; форми “Н” № 00098130704 від 14.07.2025 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1059,85 грн.; форми “Р” № 00098140704 від 14.07.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 351855 грн., у тому числі: основний платіж - 281484 грн., штрафні (фінансові) санкції - 70371 грн.; форми “Р” № 00098150704 від 14.07.2025 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 2473697,00 грн., у тому числі: основний платіж - 1994953 грн., штрафні (фінансові) санкції - 478744 грн.
За детальним розрахунком до податкового повідомлення-рішення № 00098150704 від 14.07.2025 основний платіж 1994953 грн. в розрізі порушень включає: 20 968 грн. - “нерезиденти, РІ, п.п. 39.2.1.2 п. 39.2 ст. 39 ПКУ”, 1973984 грн. - “витрати по ліцензійному договору - торгова марка”.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області № 00098150704 від 14.07.2025 позивач подав скаргу № 15 від 30.07.2025 до Державної податкової служби України. Інші податкові повідомлення-рішення не оскаржувалися позивачем.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги № 28350/6/99-00-06-01-01-06 від 30.09.2025 залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області № 00098150704 від 14.07.2025, а скаргу позивача - без задоволення.
Позивач не погодився із податковим повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області № 00098150704 від 14.07.2025 та оскаржив його до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області № 00098150704 від 14.07.2025 не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнято без врахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів і вимог апеляційної скарги, а тому не надає оцінку обставинам та вимогам, які апелянтом не оскаржуються.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Приймаючи оскаржуване податкове повідомленням-рішенням ГУ ДПС у Полтавській області № 00098150704 від 14.07.2025 контролюючий орган виходив з того, що позивачем, зокрема, порушенні положення підпункту 6 підпункту 140.5.7 пункту 140.5 статті 140 ПК України, відповідно до якого фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму витрат по нарахуванню роялті у повному обсязі, якщо роялті нараховані на користь юридичної особи, яка відповідно до цього Кодексу звільнена від сплати цього податку чи сплачує цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена цим Кодексом базова (основна) ставка.
У зв`язку з чим, сума роялті підлягає включенню до додатку РІ до рядка 03 Декларації з податку на прибуток по коду рядка 3.1.8 розділу 3 за відповідний звітний період. 
Підпунктом 14.1.225 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що роялті - будь-який платіж, в тому числі платіж, що сплачується користувачем об`єктів авторського права і (або) суміжних прав на користь організацій колективного управління, відповідно до Закону України "Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав", отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інші аудіовізуальні твори, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).
Визначення поняття «роялті» містить також і в абзаці третьому пункту 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 (далі - П(С)БО 15 «Витрати») роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за користування або за надання права на користування будь-яким авторським та суміжним правом на літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи комп`ютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, будь-яким патентом, зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торговельною маркою, дизайном, секретним кресленням, моделлю, формулою, процесом, правом на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).
З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ “ПУМА ПЛЮС” (Ліцензіат) та АТ “КЗКІФ “КРЕДЕНС КАПІТАЛ” (Ліцензіар) укладено ліцензійний договір про використання знака для товарів і послуг №11 від 01.02.2021 (далі — Ліцензійний договір), який зареєстрований в Державному реєстрі свідоцтв України на торговельні марки на підставі рішення Державного підприємства “Український інститут інтелектуальної власності” (УКРПАТЕНТ) № 28293 від 07.04.2021. (а.с.79-80 т.1)
Відповідно п. 1.1 Ліцензійного договору Ліцензіар надає дозвіл Ліцензіату на використання знаку для товарів і послуг (об`єкту інтелектуальної власності) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Ліцензіат сплачує Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) за використання знаку для товарів і послуг.
Під використанням Ліцензіатом знаку для товарів і послуг у цьому Договорі розуміється (але не виключно): нанесення знаку на будь-який товар, для якого зареєстровано знак, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет; зберігання товару із нанесеним знаком з метою пропонування для продажу; пропонування товару із нанесеним знаком для продажу; - продаж товару із нанесеним знаком; ідентифікація та позначення послуг, для яких зареєстровано знак; застосування знаку для пропонування та надання будь-якої послуги; застосування знаку в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах (п. 1.5 Ліцензійного договору).
Згідно п.1.3 Ліцензійного договору встановлено, що Ліцензіар надає Ліцензіату, а Ліцензіат приймає невиключну ліцензію в межах Території України. При цьому Ліцензіату надається право на видачу невиключних ліцензій (субліцензій) на використання об?єкту інтелектуальної власності на території України третім особам.
Відповідно до п. 3.1 Ліцензійного договору Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 2,5 (два цілих п`ять десятих) відсотка за кожен календарний квартал від загального квартального доходу (виручки) від реалізації Ліцензіатом товарів та послуг за вирахуванням сум непрямих податків. Сума доходу (виручки) від реалізації визначається згідно з українськими стандартами бухгалтерського обліку. 
Згідно до додаткової угоди № 1 від 01.01.2022 до Ліцензійного договору про використання знака для товарів і послуг №11 від 01.02.2021 з 01 січня 2022 року Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок) за кожен календарний квартал.
Відповідно до додаткової угоди № 2 від 01.04.2022 до Ліцензійного договору про використання знака для товарів і послуг №11 від 01.02.2021 з 01 квітня 2022 року Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок) за кожен календарний квартал.
У подальшому, відповідно до додаткової угоди № 3 від 01.07.2023 до Ліцензійного договору про використання знака для товарів і послуг №11 від 01.02.2021 з 01 липня 2023 року Ліцензіат зобов`язаний сплачувати Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) у розмірі 1 500 000,00 грн. (один мільйон п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) за кожен календарний квартал.
На підтвердження виконання умов Ліцензійного договору сторонами складено та підписано щоквартальні акти-звіти: Акт-звіт від 31.03.2021, Акт-звіт від 30.06.2021, Акт-звіт від 30.09.2021, Акт-звіт від 31.12.2021, Акт-звіт від 31.03.2022, Акт-звіт від 30.06.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.06.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.06.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2025 з додатком № 1.
Відповідно до свідоцтва № 00891 про внесення відомостей про інститут спільного інвестування до Єдиного державного реєстрів інститутів спільного інвестування, виданим Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку 22.04.2020, встановлено, що АТ “КЗКІФ “КРЕДЕНС КАПІТАЛ” є інститутом спільного інвестування. (а.с.191 т.1)
Відповідно до пункту 141.6.1 статті 141 ПК звільняються від оподаткування кошти спільного інвестування, а саме: кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, кошти та інші активи, залучені від учасників інституту спільного інвестування, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування, доходи, нараховані за активами інституту спільного інвестування, та інші доходи від діяльності інституту спільного інвестування (відсотки за позиками, орендні (лізингові) платежі, роялті тощо).
Згідно пункту 13 статті 1 Закону України “Про інститути спільного інвестування” кошти спільного інвестування - кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, кошти та у випадках, передбачених цим Законом, інші активи, залучені від учасників інституту спільного інвестування, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування, доходи, нараховані за активами інституту спільного інвестування, та інші доходи від діяльності інституту спільного інвестування (відсотки за позиками, орендні (лізингові) платежі, роялті тощо). Кошти, внесені засновниками корпоративного фонду, вважаються коштами спільного інвестування після внесення такого фонду до Реєстру.
Вказані положення не містять приписів, у силу яких інститут спільного інвестування звільняється від сплати податку на прибуток, а передбачено лише звільнення від оподаткування коштів спільного інвестування. Як наслідок, доходи від здійснення операцій з активами інституту спільного інвестування не враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.
Водночас ПК України не відносить інститути спільного інвестування до кола юридичних осіб, які звільнені від сплати податку на прибуток чи сплачують цей податок за ставкою іншою, ніж базова. Інститути спільного інвестування є платниками податку на прибуток за базовою ставкою 18 відсотків, якщо такий прибуток сформовано відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням особливостей, визначених ПК України. Звільнення деяких коштів від оподаткування не має наслідком звільнення юридичної особи від сплати податку на прибуток з інших доходів, які не виведені із-під оподаткування.
Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 26 червня 2018 року у справі № 825/1830/17, від 19 листопада 2025 року у справі № 320/6200/23.
Зазначена позиція підтримана також Міністерством фінансів України в листі від 11 жовтня 2018 року № 11210-09-5/26481 та Державною податковою службою України в індивідуальній податковій консультації від 21 вересня 2021 року № 3493/ГК/99-00-21-02-02-06.
З огляду на викладене здійснення відповідачем коригування фінансового результату до оподаткування відповідно до підпункту 6 підпункту 140.5.7 пункту 140.5 статті 140 ПК України на суму сплачених позивачем на користь АТ “КЗКІФ “КРЕДЕНС КАПІТАЛ” роялті є безпідставним.
Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19 листопада 2025 року у справі № 320/6200/23.
Щодо тверджень відповідача про відсутність ділової мети операції та про відсутність економічного ефекту в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об?єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості, операція направлена для штучного збільшення цих витрат для зменшення сум податку на прибуток, колегія суддів зазначає наступне.
За правилами підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
В той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте, із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 22 січня 2026 року у справі № 280/10715/23 від 19 листопада 2025 року у справі № 320/6200/23.
Згідно до матеріалів справи встановлено, що ТОВ “ПУМА ПЛЮС” проводить господарську діяльність згідно з зареєстрованими КВЕД: 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього (основний). 43.21 Електромонтажні роботи. 46.43 Оптова торгівля побутовими електротоварами й електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. 80.10 Діяльність приватних охоронних служб. 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів. 47.43 Роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах електронною апаратурою побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення. 47.54 Роздрібна торгівля побутовими електротоварами в спеціалізованих магазинах.
Відповідно п. 1.1 до Договору № 28293 від 07.04.2021 Ліцензіар надає дозвіл Ліцензіату на використання знаку для товарів і послуг (об`єкту інтелектуальної власності) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Ліцензіат сплачує Ліцензіару ліцензійну винагороду (роялті) за використання знаку для товарів і послуг. 
Так, у відповідності до зображення знаку для товарів і послуг свідоцтво № 284471 від 12.10.2020, строк дії свідоцтва до 21.02.2030 року знак зареєстровано щодо товарів 9 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг, до яких, зокрема, належать: автоматичні вимикачі; акумулятори електричні; апарати для гасіння вогню; апарати для дистанційного керування; апарати навігаційні для системи глобального позиціонування (GPS); аудіо-, відеоприймачі; баласти до освітлювальних пристроїв; батареї електричні; блискавковідводи; варіометри; взуття для захисту у разі нещасних випадків, від проміння і вогню; вилки електричні; вимірювальні інструменти; вимірювальні покажчики; вимірювальні прилади; вимірювальні прилади електричні; вимірювальні пристрої; випрямлячі струму; відгалужувальні коробки (електрика); відеокамери; волоконно-оптичні кабелі; вольтметри; гучномовці; детектори; детектори диму; дзвоники (попереджальні пристрої); дзвоники дверні електричні; дріт ізольований мідний; електрифіковані огорожі; електрифіковані шини для монтування точкових джерел світла; електричне устатковання для дистанційного керування виробничими процесами; електродинамічна апаратура для дистанційного керування сигналами; електромагнітні котушки; електронні брелоки для ключів, що є апаратами дистанційного керування; електронні оповіщальні дошки; електронні системи контролю доступу для блокування дверей; замки електричні; замки навісні електронні; запобіжники від перенапруги; зарядні пристрої для акумуляторних батарей; зарядні пристрої для електричних акумуляторів; звукові пристрої сигнальні; звуковідтворювальна апаратура; звукозаписувальні апарати; з`єднувачі (електрика); з`єднувачі електричних ліній; з`єднувачі електричні; з`єднувачі проводів (електрика); інвертори (електрика); кабелепроводи електричні; кабелі електричні; комп`ютерні програми завантажні; комп`ютерні програми записані; комп`ютерні програмні додатки завантажні; комутаційні електричні апарати; коробки з`єднання (електрика); корпуси гучномовців; котушки електричні; котушки індуктивності (електрика); лічильники; матеріали для електропередавальних ліній (проводи, кабелі); муфти з`єднувальні для електричних кабелів; накривки захисні для штепсельних розеток; оболонки для електричних кабелів; перемикальні коробки (електрика); перемикачі електричні; перетворювачі електричні; пожежні сигналізатори; пристрої для відеозаписування; провідники електричні; проводи електричні; проводка (електрика); протикрадіжна попереджальна апаратура; протикрадіжні запобіжні пристрої електричні; пульти керування (електрика); радіопередавачі (телекомунікації); радіоприймачі; сигналізація світлова або механічна; сигнальні дзвоники; сигнальні дзвоники електричні; сигнальні ліхтарі; сигнальні пристрої; спостерігальна апаратура, крім призначеної на медичні потреби; спостерігальні прилади; файли зображувальні завантажні.
Відповідно до статті 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.
Частиною 2 статті 5 Закону України “Про охорону прав на знаки для товарів і послуг” встановлено, що об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови що такі позначення придатні для відрізненим товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається.
За приписами пункту 4 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.
Частиною 2 статті 157 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов`язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.
З аналізу вказаних норм встановлено, що торговельна марка використовується з метою індивідуалізації товарів і послуг у господарській діяльності та визнається використаною у разі її застосування на товарах, упаковці, у документації, рекламі, мережі Інтернет та в інший спосіб, пов`язаний із введенням товарів чи послуг у комерційний обіг.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, комерційні пропозиції позивача № 43 від 30.09.2024 (а.с. 159 т.1) та № 3 від 03.02.2025 (а.с. 160 т.1), викладені на бланках з нанесеною торговельною маркою по свідоцтву України № 284471, а договори поставки № ТП-2412 від 24.12.2024 (а.с. 161-162 т.1) та № 17 від 01.01.2024 (а.с. 163-164 т.1) укладені на підставі вказаних комерційних пропозицій теж з використанням відповідної торговельної марки.
Також, заперечення позивача від 24.06.2025 року до акту документальної планової виїзної перевірки № 7975/16-31-07-04-02/39549236 від 12.06.2025 містить відповідну торговельну марку, що свідчить про про безпосереднє використання позивачем торговельної марки по свідоцтву України № 284471 у власній діловій документації.
Крім того, в матеріалах справи містяться щоквартальні акти-звіти: Акт-звіт від 31.03.2021, Акт-звіт від 30.06.2021, Акт-звіт від 30.09.2021, Акт-звіт від 31.12.2021, Акт-звіт від 31.03.2022, Акт-звіт від 30.06.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2022 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.06.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2023 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.06.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 30.09.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.12.2024 з додатком № 1, Акт-звіт від 31.03.2025 з додатком № 1.
Згідно до вказаних актів-звітів встановлено, що відповідно до ліцензійного договору №11 про використання знака для товарів і послуг від 01.02.2021 Ліцензіар надав за винагороду (роялті), а Ліцензіат прийняв невиключну ліцензію на знак для товарів і послуг (свідоцтво №284471 від 12.10.2020): опис використання знаку для товарів і послуг: ідентифікація та позначення послуг, для яких зареєстровано знак; застосування знаку для пропонування та надання будь-якої послуги; застосування знаку в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах; нанесення знаку на будь-який товар, для якого зареєстровано знак, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов?язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет; зберігання товару із нанесеним знаком з метою пропонування для продажу; пропонування товару із нанесеним знаком для продажу; продаж товару із нанесеним знаком.
Вказані акти-звіти містять зазначення загально квартального доходу (виручки) від реалізації товарів та послуг у визначеній кількості, а також загальну суму роялті.
Крім того, до вказаних актів-звітів також долучено додатки, що містять інформацію про реалізовані товари за відповідний квартал.
При цьому, з оборотно-сальдових відомостей позивача по 702 рахунку “Дохід від реалізації товарів” за січень 2016-грудень 2020 років (а.с.155 т.1) та за січень 2021-квітень 2025 років (а.с.156 т.1) прослідковується збільшення доходів після укладення Договору № 28293 від 07.04.2021. 
Таким чином, позивач довів факт використання торговельної марки по свідоцтву України № 284471 в власній господарській діяльності та наявність економічного ефекту від використання вказаної торговельної марки.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Натомість, апелянтом не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків, не наведено обґрунтованих доводів щодо здійснення позивачем операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.
Інших доводів апеляційна скарга не містить, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах наведених апелянтом доводів і заявлених вимог.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Полтавській області № 00098150704 від 14.07.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено. 
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 по справі № 440/14254/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 13.05.2026 року