СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Суми Справа № 480/3023/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частина НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Суть спору. Позиція сторін. Заяви сторін. Процесуальні дії суду
Як зазначає позивач, під час проходження військової служби відповідачами неправомірно обчислювалося та виплачувалося грошове забезпечення, допомога на оздоровлення без урахування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року). Також відповідачем без урахування такої розрахункової величини обчислено та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки. Крім того, при розрахунку компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток відповідачем не враховано сум додаткової винагороди на період дії воєнного стану, яку позивач отримував перед звільненням з військової служби, що є протиправним.
Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: 
- визнати протиправними дії відповідача 1 щодо обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення (щомісячних одноразових та додаткових видів), грошової допомоги на оздоровлення з 01.04.2022 до 30.01.2024 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.04.2022 до 30.01.2024 грошове забезпечення (основних та додаткових видів), а також грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати), з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення і виплати позивачу грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення) з 31.01.2024 до 06.02.2025, грошової допомоги на оздоровлення, а також одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 31.01.2024 до 06.02.2025 грошове забезпечення (основні та додаткові види), а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати), з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача 2, що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення позивачу сум додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки;
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023, 2024 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ № 168, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Судом було відкрито провадження у справі 17.04.2025.
Відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_2 , подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що в межах асигнувань, які виділялися на утримання Збройних Сил України у 2020-2023 роках, Міністром оборони України були встановлені оклади за військовим званням та посадові оклади за відповідними посадами, які визначені з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 у розмірі 1762 грн і станом на сьогодні не змінювалися. 
Аргументи представника першого відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки з дати звільнення позивача з військової служби 06.02.2025 до дати звернення до суду з даним позовом 15.04.2025 не сплинув трьохмісячний строк, визначений ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працію України. Крім того, вказане питання вже оцінювалось при відкритті провадження у справі, а інших клопотань, у передбачений Кодексом адміністративного судочинства України спосіб, відповідачами подано не було.
Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 , також подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову та зазначає про відсутність правових підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 20.05.2023 та про відсутність правових підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована компенсація за невикористані відпустки, додаткової винагороди, яка нараховувалася та виплачувалася позивачу відповідно до Постанови №168, оскільки така винагорода є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Встановлені судом фактичні обставини. 
У період з 01.04.2022 до 30.01.2024 позивач проходив військову службу у першого відповідача, а у період з 31.01.2024 до 06.02.2025 у другого відповідача.
У таких періодах позивачу нараховувалось та виплачувалось відповідачами грошове забезпечення, а також грошова допомога на оздоровлення, а саме: у серпні 2022 року в розмірі 13466,85 грн, у червні 2023 року в розмірі 21329,25 грн (а.с. 33, 68), у березні 2024 року в розмірі 21329,25 грн, у лютому 2025 в розмірі 21329,35 (а.с. 53, 54). 
Також позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 у період з квітня 2022 до січня 2024 року в сумі 628064,52 грн (з.б.а.с.67), у період з лютого 2024 року до грудня 2024 року в сумі 270233,60 грн (з.б.а.с.53) та у період з січня 2025 року до лютого 2025 року в сумі 14516,13 грн (з.б.а.с.54). 
Наказом відповідача від 06.02.2025 №17 позивача з 06.02.2025 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Також цим наказом визначено виплатити позивачу одноразову допомогу при звільненні, а також грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2025 роки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 роки (з.б.а.с. 55-56). 
Згідно з довідками (а.с. 66-67), які надані відповідачем та відповідно до листа від 21.02.2025 (а.с. 32), відповідачем нараховано та виплачено позивачу грошове забезпечення за період з 01.04.2022 до 30.01.2024 та грошову допомогу на оздоровлення у серпні 2022 року та у червні 2023 року виходячи з розрахункової величини - 1762 грн. 
Другим відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечується, що позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення за період з 31.01.2024 до 06.02.2025, грошову допомогу на оздоровлення у березні 2024 року та у лютому 2025, одноразову допомогу при звільненні, а також грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023, 2025 роки та за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2023, 2024 та 2025 виходячи з розрахункової величини - 1762 грн. Також відповідач вказує про відсутність правових для включення до складу грошового забезпечення, з якого обраховується компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, отриманої позивачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. 
Висновки суду та їх мотиви.
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" 20.12.1991 № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Військовослужбовцям, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (пункти 1 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260).
Також пунктом 6 розділу XXXI Інструкції № 260 визначено, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
У свою чергу пунктом 4 розділу XXXII Інструкції № 260 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються, зокрема звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.
Кабінет Міністрів України 30.08.2017 прийняв Постанову № 704, яка набрала чинності 01.03.2018, якою затверджено схеми складових грошового забезпечення військовослужбовців.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первісній редакції, яка була чинна до 31.01.2018) установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Кабінет Міністрів України 21.02.2018 прийняв Постанову № 103. Пунктом 6 вказаної постанови внесені зміни до пункту 4 Постанови № 704, згідно яких це й пункт викладено у наступній редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Такими змінами запроваджено, що розміри посадових окладів та окладів за військовим званням розраховуються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 на відповідний коефіцієнт.
Окружний адміністративний суд м. Києва, рішенням від 16.10.2019 в адміністративній справі № 826/6453/18, яке 29.01.2020 залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції, визнав протиправним та нечинним п. 6 Постанови КМУ № 103.
Отже, з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі № 826/6453/18, тобто з 29.01.2020, пункт 6 Постанови № 103 втратив чинність, а інші нормативно-правові акти, які б надалі встановлювали порядок розрахунку посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання, шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, на відповідний коефіцієнт, відсутні.
У подальшому 12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481, пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14". 
Таким чином, з дня набрання чинності Постановою № 481 (20.05.2023) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини "прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року" запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військове звання 1762 грн.
Проте рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови № 481 неправомірними та визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.
Згідно з ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Відтак, пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
Таким чином, пункт 4 Постанови № 704 підлягає застосуванню у спірних правовідносинах у первинній редакції, а саме в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік), оскільки суд не вправі, вирішуючи спір, застосовувати дефектний нормативно-правовий акт безвідносно до того чи був він чинним чи ні на момент виникнення спірних відносин.
Згідно з законами України про Державний бюджет України на відповідний рік розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 складає 1762 грн, з 01.01.2022 - 2481 грн, з 01.01.2023 - 2684 грн, з 01.01.2024 - 3028 грн, з 01.01.2025 - 3028 грн.
Отже, суд доходить висновку, що у період проходження військової служби позивачем у відповідача 1 з 01.02.2022 по 30.01.2024 та у відповідача з 31.01.2024 по 06.02.2025 його грошове забезпечення має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня відповідного календарного року (2022, 2023, 2024 та 2025).
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі № 520/5814/24.
Крім того, вказана правова позиція викладена у постановах Другого апеляційного адміністративного суду, зокрема від 06.03.2026 у справі № 520/9512/25 та від 07.04.2026 у справі № 520/27821/25.
З матеріалів справи вбачається, що виплачене позивачу першим відповідачем за період з 01.04.2022 до 30.01.2024 грошове забезпечення (основні та додаткові види) та грошова допомога на оздоровлення, а також виплачене йому другим відповідачем за період з 31.01.2024 до 06.02.2025 грошове забезпечення (основні та додаткові види), грошова допомога на оздоровлення, та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки була обчислена відповідачем без застосування розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, тобто всупереч вищенаведеним нормам права.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити. 
Водночас суд зазначає, що положеннями пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII встановлено обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, тому вимоги позивача щодо обчислення та виплати грошового забезпечення з розрахункової величини, що є не меншою 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року не підлягають задоволенню. Як вже зазначено такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. 
Щодо вимог про перерахунок та виплату позивачу компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Інструкції № 260, оскільки положення Закону № 2011-XII не містять норм щодо розрахунку спірних сум.
Постановою № 168 введено новий вид грошового забезпечення військовослужбовців - додаткову винагороду на період дії воєнного стану.
Як вже зазначалося, відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Інструкції № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Приписи Інструкції № 260 не містить застережень щодо неврахування винагороди, в т.ч. передбаченої Постановою № 168, до складу грошового забезпечення з якого обчислюється компенсація за невикористані дні відпусток.
Як встановлено судом, позивач у період служби у другого відповідача з 31.01.2024 до 06.02.2025 щомісяця отримував винагороду, передбачену Постановою № 168, що підтверджується картками особового рахунку військовослужбовця за 2024 та 2025 роки (а.с. 53, 54).
Відтак, така винагорода повинна бути врахована до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані позивачем дні щорічної основної та додаткової відпусток, в кількості днів, що зазначена в наказі відповідача 2 від 06.02.2025 № 17.
Оскільки другий відповідач такого не здійснив, то вказана бездіяльність не відповідає критеріям правомірності, які передбачені частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Тому суд задовольняє вимоги в цій частині.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.09.2024 у справі №240/32125/23 та від 05.03.2026 у справі № 320/4611/23, який суд враховує в силу положень частини 5 статті 242 КАС України.
Щодо позовних вимог про виплати грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.
За правилами пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".
Пунктами 4, 5 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз наведених положень Порядку №44 дає підстави для висновку, що виплата щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення позивача, має здійснюватися одночасно з виплатою грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які набуто у зв`язку з виконанням позивачем обов`язків під час проходження служби, тому такі позовні вимоги необхідно задовольнити.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.04.2026 у справі № 140/6730/24, від 27.06.2024 у справі № 580/602/22 та від 27.07.2023 у справі № 380/813/22.
Таким чином, вимоги задовольняються судом частково.
Аргументи представника першого відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є необґрунтованими, оскільки з дати звільнення позивача з військової служби 06.02.2025 до дати звернення до суду з даним позовом 15.04.2025 не сплинув трьохмісячний строк, визначений ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працію України.

Судові витрати.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та в матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, то їх розподіл судом не здійснюється.
Керуючись статтями 90, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 у період з 01.04.2022 до 30.01.2024 грошового забезпечення (основних та додаткових видів), грошової допомоги на оздоровлення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 01.04.2022 до 30.01.2024 грошове забезпечення (основні та додаткові види) та грошову допомогу на оздоровлення виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, з урахуванням виплачених сум.

4. Визнати протиправними дії Військової частина НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 у період з 31.01.2024 до 06.02.2025 грошового забезпечення (основних та додаткових видів), грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 31.01.2024 до 06.02.2025 грошове забезпечення (основні та додаткові види) та грошову допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, з урахуванням виплачених сум.

6. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток.

7. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, а також з урахуванням виплачених сум.

8. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

9. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. 

10. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

11. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   А.І. Сидорук