Справа № 753/16486/25  суддя в І-й інстанції Коляденко П.Л.
Провадження № 33/824/2634/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 червня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Хайнацької Оксани Федорівнина постанову Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20 липня 2025 року серії ЕПР1 № 396999, 20 липня 2025 року о 03 год. 15 хв. у місті Києві по вулиці Олександра Кошиця, 3-а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «MERСEDES BENZ S-500», д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, мова нерозбірлива. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000.00 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 17 000,00 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях  ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 адвокат Хайнацька О.Ф. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат Хайнацька О.Ф. зазначає, що суд першої інстанції не встановив ключову обставину - факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Суд дійшов висновку про доведеність вини виключно на підставі протоколу про адміністративне правопорушення та показань працівників поліції і пов`язаних з ними осіб. Показання працівників поліції не можуть визнаватися достатніми доказами вини без підтвердження іншими об`єктивними даними. Крім того, у постанові відсутній належний та повний аналіз зібраних доказів, не усунуто наявні між ними істотні суперечності, а також не наведено мотивів відхилення об`єктивних даних, зокрема відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, які не підтверджують як факт керування транспортним засобом, так і сам факт перебування на місці події транспортного засобу, зазначеного у протоколі. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом. З протоколу вбачається, що йдеться про автомобіль «MERCEDES-BENZ S 500», чорного кольору, державний номер НОМЕР_3 , однак жодним доказом не підтверджено, що такий транспортний засіб взагалі перебував на місці події. Відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять жодного автомобіля, який відповідає зазначеним у протоколі характеристикам. На відео зафіксований інший транспортний засіб - білого кольору, біля якого перебуває ОСОБА_1 . При цьому, він не перебуває за кермом і не здійснює жодних дій, які б свідчили про керування. Відеофіксація не містить моменту руху чи зупинки будь-якого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Тобто, відсутня безперервна відеофіксація події з моменту зупинки транспортного засобу. За таких умов, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду не може бути використана проти нього. Вона була зумовлена відсутністю факту керування та неправомірною поведінкою працівників поліції, які, замість фіксації події правопорушення, намагалися створити її штучно. Відмова в такій ситуації є логічною реакцією на неправомірні дії правоохоронців, а не підтвердженням вини. Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено з істотними порушеннями. У ньому зазначено обставини, які не підтверджуються жодним об`єктивним доказом, зокрема щодо керування транспортним засобом марки Mercedes-Benz. У графі щодо свідків зазначено, що вони не залучалися, тоді як у матеріалах справи містяться їх пояснення, що є взаємовиключною інформацією та ставить під сумнів достовірність протоколу. Також відсутні відомості про технічні засоби відеофіксації, що свідчить про порушення вимог щодо оформлення матеріалів справи. Такі порушення впливають на допустимість доказів та не можуть вважатися формальними. 
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 та його захисника адвоката Хайнацької О.Ф., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що особа уповноважена на складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановивши наявність усіх складових складу адміністративного правопорушення, зобов`язана скласти протокол, в якому в обов`язковому порядку має бути зазначені суть адміністративного правопорушення, тобто, дії особи, які відповідають диспозиції статті 130 КУпАП та утворюють об`єктивну сторону складу зазначеного правопорушення.
Оскільки у відповідності до приписів ст. 254 КУпАП складання протоколу про адміністративне правопорушення передбачено виключно у випадку його вчинення, уповноважена посадова особа на момент складання протоколу повинна мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, визначені ст. 251 КУпАП, які беззаперечно доводять вину особи у вчиненні правопорушення.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 20 липня 2025 року о 03 год. 15 хв. у місті Києві по вулиці Олександра Кошиця, 3-а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «MERСEDES BENZ S-500», д.н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, мова нерозбірлива. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Зі змісту ч. 1 ст. 130 КУпАП вбачається, що обов`язковою ознакою зазначеного складу правопорушення є саме керування особою, щодо якої є обґрунтовані підстави вважати, що вона перебуває в стані сп`яніння, транспортним засобом. Тобто дане правопорушення може бути вчинено виключно водієм транспортного засобу. 
Зазначене узгоджуються у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2015 року №14, де зазначено, що судам слід ураховувати, що відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Як вбачається із наданого суду відеозапису, на ньому не зафіксовано ані руху транспортного засобу, ані моменту його зупинки, ані факту керування ОСОБА_1 будь-яким автомобілем. Відеозапис розпочинається з розмови ОСОБА_1 з працівником поліції, який стверджує, що ОСОБА_1 керував автомобілем, що підтверджується з камер відеоспостереження «Безпечне місто» та пояснень свідків. При цьому ОСОБА_1 з самого початку спілкування з працівниками поліції категорично заперечує факт керування автомобілем, вказує, що був в автомобілі на пасажирському сидінні, і що його сюди привезли.
У п.п. 1 п. 2 Розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999 передбачено, що застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення.
Згідно з п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 № 28/32999, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відтак, наявний в матеріалах справи відеозапис не може бути прийнятий судом до уваги, як доказ керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки, в порушення вимог зазначеної Інструкції, він є неповним, не відтворює подій з моменту зупинки транспортного засобу та не містить фіксування факту керування особою даним транспортом. 
Вказуючи ОСОБА_1 на місці складення протоколу, що факт керування ним транспортним засобом підтверджується відеозаписами з камер спостереження «Безпечне місто», поліцейський таких відеозаписів не вилучав та до матеріалів справи не долучив.
Отже, доказів керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції матеріали справи не містять.
З наявного у матеріалах справи відеозапису з бодікамери поліцейського вбачається, що поліцейські пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, від якого останній відмовився.
Свою відмову ОСОБА_1 мотивував тим, що він не керував автомобілем, а, відтак, і не має проходити огляд на стан сп`яніння. Свого стану сп`яніння ОСОБА_1 не заперечував.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що працівник поліції, складаючи протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, повинен був мати в своєму розпорядженні належні та допустимі докази, які б спростовували твердження особи, що притягується до адміністративної відповідальності, щодо не керування ним транспортним засобом та підтверджували зазначені обставини.
В якості таких доказів працівником поліції в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено відеозапис з бодікамери, на якому не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, та пояснення свідків.
До матеріалів справи долучено пояснення працівників Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили факт керування особою чоловічої статі автомобілем марки «MERСEDES».
Надаючи оцінку показам зазначених свідків апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до п.6 розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 09 листопада 2015 року огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться в присутності двох свідків, не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Аналогічні положення містить п. 4 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1103 від 17 грудня 2008 року, згідно якого огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків, не можуть бути залучені як свідки працівники Національної поліції або особи, щодо неупередженості яких є сумніви.
Вказані свідки є працівниками Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, про що зазначено в їх поясненнях.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що працівники Національної поліції, не можуть бути віднесені до свідків, щодо неупередженості яких відсутні сумніви.
Крім того, в поясненнях зазначених свідків не зазначено, що вони бачили чи можуть підтвердити факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 . Зі змісту пояснень вказаних осіб вбачається, що перебуваючи на посту вони бачили як в 3.10 год. під`їхав автомобіль марки «MERСEDES », д.н.з. НОМЕР_2 , з якого вийшов громадянин з явними ознаками сп`яніння. Жодної інформації, яка б могла вказувати, що даним громадянином був ОСОБА_1 , зазначені пояснення не містять.
З огляду на викладене, пояснення зазначених свідків апеляційний суд не може прийняти до уваги в якості доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що жодного належного та допустимого доказу керування ОСОБА_1 транспортним засобом матеріали справи не містять.
Відсутність в розпорядженні поліцейського доказів керування водієм транспортним засобом, в даному випадку позбавляє працівника поліції права вимагати у особи пройти огляд на стан сп`яніння.
При цьому, відмова особи, щодо якої відсутні докази керування нею транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння не утворює складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, через відсутність суб`єкта та об`єктивної сторони правопорушення.
Отже, апеляційним судом встановлено, що складання протоколу щодо відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння проведено працівниками поліції з порушенням вимог ст. 266 КУпАП, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою КМ України № 1103 від 17 грудня 2008 року, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, в зв`язку з чим такий протокол не може бути покладений в основу обвинувачення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, місцевий суд на зазначене належної уваги не звернув, помилково дійшов висновку про наявність у діях водія складу зазначеного правопорушення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У частині 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям ЄСПЛ.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10.02.1995 ЄСПЛ зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
ЄСПЛ підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд приходить висновку, що наявними у справі доказами не доведено наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова місцевого суду підлягає скасуванню, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 - закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 245, п.1 ч.1 ст. 247, ст. 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника  ОСОБА_1 адвоката Хайнацької Оксани Федорівнизадовольнити. 
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2026 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 09 червня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв