РІШЕННЯ
Іменем України

22 квітня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/1226/25 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження господарську справу

за первісним позовом: 
Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк”
04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; код ЄДРПОУ 14282829
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Махнєя Олексія Віталійовича
АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 
про стягнення 391 559,96 грн

за зустрічним позовом: 
Махнєя Олексія Віталійовича
АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 
до відповідача: Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк”
04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; код ЄДРПОУ 14282829
про визнання недійсними умов договору та зобов`язання вчинити певні дії

представники учасників справи:
позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Сидорова Ю.В.
відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не прибув

Дії суду щодо розгляду справи. Позиції сторін.
Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» подано позов до Фізичної особи-підприємця Махнєя Олексія Віталійовича про стягнення заборгованості за Кредитним договором «Кредит «всеБІЗНЕС» № 735880445508 від 19.02.2025 в розмірі 391 559,96 грн, з яких 357 400,00 грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 59 254,52 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 298 145,48 грн, та 34 159,96 грн простроченої заборгованості за комісією.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором «Кредит «всеБІЗНЕС» № 735880445508 від 19.02.2025.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 27.01.2026. Також даною ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по справі.
Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку 29.12.2025 о 12:18 електронного листа до електронного кабінету позивача в системі Електронний суд та рекомендованим повідомленням №R068046524768 про вручення 02.01.2026 відповідачу поштового відправлення.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзиву у встановлений судом строк не надав.
13.01.2026 від Махнєя Олексія Віталійовича до суду надійшла зустрічна позовна заява від 12.01.2026 до Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” про визнання недійсними умов Кредитного договору №735880445508 від 19.02.2025 в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) та зобов`язання Акціонерне товариство “Перший Український Міжнародний Банк” здійснити перерахунок платежів здійснених фізичною особою-підприємцем Махнєй Олексієм Віталійовичем за Кредитним договором №735880445508 від 19.02.2025 з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти, які були спрямовані на погашення заборгованості за щомісячною комісією в рахунок погашення заборгованості за тілом.
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладений між сторонами Кредитний договор «Кредит «всеБІЗНЕС» № 735880445508 від 19.02.2025 є договором споживчого кредиту, оскільки банк надав позичальнику кредит на поточні потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Встановлений у договорі розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» та є підставою для відмови судом у стягненні таких компенсацій та відсотків. Положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.01.2026 зустрічну позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви.
Ухвалою суду від 27.01.2026, після усунення недоліків зустрічної позовної заяви, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №927/1226/25 зустрічний позов Махнєя Олексія Віталійовича до Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” про визнання недійсними умов договору та зобов`язання вчинити певні дії; зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №927/1226/25; постановлено перейти зі спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.02.2026; встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.
Від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про розгляд справи без участі його представника. У заяві позивач за первісним позовом підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити.
У встановлений судом строк, відповідачем за зустрічним позовом подано відзив на зустрічний позов, в якому проти зустрічного позову заперечує повністю, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом зареєстрований як ФОП, займається господарською діяльністю, кредит отримав на свою підприємницьку діяльність, а тому не є споживачем в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів". Частина 15 ст. 47 Закону "Про банки і банківську діяльність" передбачає, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, якщо інше не передбачено законом. Отже, встановлення комісій банками є цілком законним. Вимога про визнання недійсною комісії є недобросовісною, враховуючи що за весь період дії кредитного договору позичальник не сплатив процентів, фактично із відмовою у стягненні заборгованості за комісією він отримує безкоштовний кредит, тобто повертає суму кредиту без жодної плати за користування ним. При цьому, з розміром та порядком нарахування комісії позивач за зустрічним позовом був ознайомлений в повному обсязі та погодився шляхом підписання кредитного договору.
У підготовчому засіданні 24.02.2026 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.03.2026, про що повідомив сторін ухвалою суду від 24.02.2026, доставленою до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 24.02.2026, 16:10, 16:13, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
17.03.2026 від відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) надійшла заява про проведення судового засідання 17.03.2026 без його участі. 
У судовому засіданні 17.03.2026 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 02.04.2026, явку представників сторін визнав обов`язковою. 
У судовому засіданні 02.04.2026 суд оголосив перерву до 21.04.2026.
У судовому засіданні 21.04.2026 суд розглянув справу по суті та перейшов до стадії ухвалення судового рішення по справі.
У судовому засіданні 22.04.2026 суд проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини).
Обставини справи встановлені судом.
19.02.2025 між Акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (далі – Банк) та Фізичною особою-підприємцем Махнєєм Олексієм Віталійовичем (позичальник) укладений кредитний договір “Кредит “всеБІЗНЕС” № 735880445508 (далі – Договір).
Відповідно до умов Договору банк надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені Договором та Типовими умовами, зокрема (але не виключно), відповідно до наступного:
сума кредиту – 400 000 грн;
строк кредитування – до 19.02.2028 включно;
комісійна винагорода за надання кредиту: тариф комісійної винагороди – 1%; комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту; комісійна винагорода сплачується одноразово за рахунок кредитних коштів відповідно до пункту 6.3.1 Типових умов;
комісійна винагорода за обслуговування кредиту: тариф комісійної винагороди – 1,7% за один місяць користування кредитом; комісійна винагорода розраховується шляхом множення тарифу комісійної винагороди на суму кредиту відповідно до п. 6.3.2 Типових умов та сплачується щомісячно за графіком платежів, наведеним в пункті 1.4 Договору;
процентна ставка за користування кредитом – 0,00001% річних; проценти нараховуються відповідно до пункту 6.2 Типових умов та сплачуються за графіком платежів, наведеним в пункті 1.4 Договору;
процентна ставка на прострочену суму кредиту – 0,00001% річних; проценти нараховуються та сплачуються згідно з пунктом 6.2 Типових умов;
цільове використання кредиту: на придбання основних засобів та/або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника, на здійснення яких позичальник має право відповідно до законодавства України і кредитування яких не заборонено законодавством України та Договором, а також на сплату комісійної винагороди, передбаченої п. 1.1.4.1 Договору (у разі наявності такої комісійної винагороди) в сумі, що визначається згідно з п. 1.1.4.1 Договору;
Типові умови: Типові умови кредитування в рамках кредитного договору "Кредит "всеБІЗНЕС", укладеного в системі Інтернет-Банкінг Пумб Digital Business банка, що розміщуються на інтернет-сайті Банка (за електронною адресою: https://www.pumb.ua/) та є невід`ємною частиною Договору.
Відповідно до пункту 1.3 Договору виконання боргових зобов`язань забезпечується всім майном позичальника, на яке може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України.
Пунктом 1.4 Договору встановлено Графік платежів, яким передбачено щомісячну сплату платежів у розмірі 17 911,11 грн (у тому числі 11 111,11 грн платіж за основною сумою кредиту, 6800,00 грн комісійна винагорода за обслуговування кредиту) у період з 19.03.2025 по 19.01.2028 19 числа кожного місяця, а 19.02.2028 - 17 911,15 грн (у тому числі 
Відповідно до пункту 1.5 Договору повернення кредиту, сплата плати за кредит та інших боргових зобов`язань здійснюється позичальником шляхом безготівкових перерахувань грошових коштів на користь банку на рахунок для погашення боргових зобов`язань.
Підписанням Договору позичальник звертається до банку за наданням кредиту в сумі, зазначеній в пункті 1.1.1 Договору, та підтверджує, що кредитні кошти будуть використані за цільовим призначенням відповідно до Договору. Умови цього пункту Договору є заявою (клопотанням) позичальника про надання кредиту (пункт 2.1 Договору).
Відповідно до пункту 5.1 Договору цей Договір складається з даного документу та Типових умов. З моменту укладення Договору Типові умови стають його невід`ємною частиною. Банк має право в будь-який час вносити зміни до Типових умов, повідомляючи про це Позичальника як передбачено Типовими умовами. Підписанням Договору Позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з Договором та Типовими умовами, умови Договору та Типових умов Позичальнику відомі та зрозумілі. Укладаючи Договір, Позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно Позичальника, рівно як і Банк бере на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Типовими умовами стосовно Банку.
Сторони домовились, що договір укладається сторонами в формі електронного документа за допомогою Системи "Інтернет-Банкінг". Договір є оригіналом електронного документу після його підписання сторонами шляхом накладення КЕП Уповноваженого представника Банку та КЕП/ УЕП позичальника (тип підпису - на розсуд позичальника) (п. 5.3 Договору).
Відповідно до п. 3.5 Типових умов кредитування в рамках кредитного договору "Кредит "всеБізнес", укладеного в системі інтернет-банкінг ПУМБ Digital Business АТ "ПУМБ", що діють з 02.12.2024 (далі - Типові умови), надання кредиту відбувається шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, зазначений в п. 1.1.5 Договору, в строки, зазначені в п.2.2 Договору ( з урахуванням умов п.2.3. Договору).
Згідно з п. 5.1 Типових умов позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірах і в строки, зазначені в ст.1 Договору.
Відповідно до п. 5.5 Договору до його підписання позичальник ознайомився з Типовими умовами, завантаживши їх за посиланням, що доступне під час укладення Договору в Кабінеті Digital, сторони домовились, що розміщення Типових умов за посиланням в Кабінеті Digital є належним способом надання Типових умов позичальнику. Датою надання Типових умов позичальнику та датою приєднання позичальника до Типових умов є дата підписання Договору позичальником. Після підписання Договору зі свого боку банк направляє позичальнику підписаний обома сторонами Договір на адресу електронної пошти позичальника, зазначену в реквізитах Договору.
Типовими умовами передбачено, що несплата позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно з договором/типовими умовами, у передбачений ними строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов`язків за договором та/або за іншими договорами, укладеними між сторонами тлумачиться як несприятлива подія (п.п. 1 п. 4.1 Типових умов).
У випадку виникнення будь-якої несприятливої події, банк набуває право вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальникові кредит, а позичальник зобов`язаний, незважаючи на положення п. 1.1.3, п. 1.4 договору, п. 5.1.1 Типових умов, виконати таку вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом із платою за кредит і штрафними санкціями, що підлягають сплаті позичальником на користь банку згідно з договором, в строк не пізніше 1 (одного) банківського днів з моменту отримання відповідної вимоги (п. 4.2 Типових умов).
Згідно з підп. 8.2.1 п. 8.2 Типових умов банк має право призупинити надання позичальнику кредиту та/або вимагати його дострокового повернення у випадках, передбачених договором, Типовими умовами та/або законодавством України. 
19.02.2025 банком було зараховано на поточний рахунок позичальника кредитні кошти в сумі 396000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №TR.93767558.66849.29514. Того ж дня позичальнику було надано банком 4000,00 грн на оплату комісії за рахунок кредитних коштів за Договором, що підтверджується платіжною інструкцією №TR. 93767558.66848.29514. 
Відповідно до виписки по рахунку за період з 11.03.2025 по 23.10.2025 ФОП Махнєй О.В. частково здійснив оплату кредитних коштів та комісії, а саме за період з 15.05.2024 по 15.07.2025 сплатив 42 600,00 грн кредитних коштів та 28 400,00 грн – комісії.
04.10.2025 банк направив на адресу позичальника вимогу №515 від 30.09.2025, в якій повідомив останнього про наявність заборгованості за Договором у розмірі 485 341,83 грн та про необхідність її негайного погашення.
ФОП Махнєй О.В. заборгованість за Договором 
Станом на день розгляду справи заборгованість у розмірі 391 559,96 грн, з яких 357 400,00 грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 59 254,52 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 298 145,48 грн, та 34 159,96 грн простроченої заборгованості за комісією, ФОП Махнєй О.В. не сплачена.
Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.
Щодо первісного позову. 
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є кредитним договором, предметом якого є грошові кошти в національній валюті.
Разом з тим суд враховує, що електронний договір, укладений шляхом підписання його у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що вбачається також із змісту ч. 3 ст. 207 ЦК України.
Оригінал електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є договором, що сторони також визначили п. 5.3 Договору.
Факт підписання сторонами указаного вище договору в електронному вигляді підтверджується наданими позивачем протоколами створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису.
Питання укладання кредитного договору, його істотних умов, форми, процентів за кредитним договором тощо визначено, зокрема, приписами статей 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 Кодексу.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Матеріалами справи встановлено, що позивачем виконано умови Договору щодо надання відповідачу грошових коштів (кредиту) шляхом перерахування 396 000,00 грн та 4000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №TR.93767558.66849.29514 та №TR. 93767558.66848.29514 від 19.02.2025.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).
Враховуючи пункт 1.4 Договору, зобов`язання відповідача з повернення кредиту та внесення плати за його користування повинно бути виконане згідно з графіком щомісячних платежів за основною сумою кредиту та комісійною винагородою за обслуговування у строк до 19.02.2028.
Матеріали справи містять докази часткового виконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті кредитних коштів та комісій.
Так, відповідно до виписки по рахунку за період з 11.03.2025 по 23.10.2025 відповідач частково здійснив оплату кредитних коштів та комісії, а саме за період з 15.05.2024 по 15.07.2025 сплатив 42 600,00 грн кредитних коштів та 28 400,00 грн – комісії.
З наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач, у порушення умов Договору, припинив здійснювати платежі по кредиту з жовтня 2025 року, а платежі по комісії – з липня 2025 року.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем було порушено зобов`язання по оплаті кредиту згідно узгодженого сторонами графіку.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Оскільки відповідачем допущено порушення виконання зобов`язань відповідно до графіку платежів, позивач набув право вимагати дострокового повернення кредиту, в тому числі шляхом пред`явлення позову.
Позивач реалізував право на дострокове повернення кредиту, направивши відповідачу вимогу №515 від 30.09.2025 про погашення простроченої заборгованості за Договором у розмірі 485 341,83 грн.
Зазначена вимога позивача були залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок суми заборгованості за кредитом та комісією, суд встановив, що розрахунки є арифметично правильними та здійснені у відповідності до умов Кредитного договору.
Відповідач власного контррозрахунку оспорюваних сум, заявлених до стягнення, суду не надав, про сплату ним заборгованості за отриманим кредитом та за нарахованою комісією за користування кредитом не повідомляв.
Отже, станом на день ухвалення рішення заборгованість відповідача за сумою кредиту склала 391 559,96 грн, з яких 357 400,00 грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 59 254,52 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 298 145,48 грн, та 34 159,96 грн простроченої заборгованості за комісією.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, і з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню 391 559,96 грн, з яких 357 400,00 грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 59 254,52 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 298 145,48 грн, та 34 159,96 грн простроченої заборгованості за комісією.
Щодо зустрічного позову.
Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову позивач за зустрічним позовом посилається на те, що укладений між сторонами Кредитний договір «Кредит «всеБІЗНЕС» № 735880445508 від 19.02.2025 є договором споживчого кредиту, оскільки банк надав позичальнику кредит на поточні потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". Встановлений у договорі розмір процентів суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», засадам справедливості, добросовісності та розумності. Положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
За змістом п.1-1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 
Відповідно до п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» під господарською діяльністю розуміється діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямована на виробництво та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, шо мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом. Під некомерційною господарською діяльністю розуміється господарська діяльність, що здійснюється без мети одержання прибутку.
Суб`єктами господарювання є, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ч. 3 ст.2  Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб»).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Махнєй Олексій Віталійович зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.08.2017 (дата запису 09.08.2017, номер запису: 20640000000041380). Видами діяльності Фізичної особи-підприємця Махнєя Олексія Віталійовича є: 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (основний); 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; 42.21 Будівництво трубопроводів; 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 Штукатурні роботи; 43.91 Покрівельні роботи; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 62.01 Комп`ютерне програмування; 62.02 Консультування з питань інформатизації; 62.03 Діяльність із керування комп`ютерним устаткованням; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси.
З огляду на зазначене, позивач за зустрічним позовом як ФОП здійснює господарську діяльність та є суб`єктом господарювання. 
Судом встановлено, що у спірних відносинах позивач за зустрічним позовом виступає як фізична особа-підприємець, кредит був наданий за кредитним договором “Кредит “всеБІЗНЕС” № 735880445508 від 19.02.2025, з цільовим призначенням: на придбання основних засобів та/або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності позичальника. При цьому у Договорі (п.1.1.17 Цільове використання кредиту) зазначено, що Позичальник не має права використовувати кредит на такі цілі: задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю; інші цілі, заборонені законодавством України та Типовими умовами.
Таким чином, оскільки позивач за зустрічним позовом зареєстрований як ФОП, займається господарською діяльністю та отримав кредит з цільовим призначенням на придбання основних засобів та/ або поповнення оборотного капіталу в межах видів діяльності, тобто таких, що виникли з господарського договору, не має права використовувати кредит на такі цілі як задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, він не є споживачем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».
Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми зазначеного Закону України «Про захист прав споживачів».
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі №554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №390/34/17 зазначив, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «nonconcedit venirecontrafactumproprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
У постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1873/17 вказується, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Частиною другою статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В разі порушення особою зазначених вимог закону суд може відмовити у захисті її цивільного права та інтересу (ч. 3 ст. 16 ЦК України).
Положення ч.3 ст.16 ЦК України є домірним засобом досягнення такої мети, як стимулювання учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав (п. 5.5 Рішення Конституційного Суду України від 28.04.2021р. №2-р(ІІ)/2021).
Загалом позиція позивача за зустрічним позовом у цій справі видається суперечливою, оскільки він стверджує, що є несправедливим положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту та розмір відсоткової ставки, але при цьому, матеріали справи містять докази сплати процентів 28 400,00 грн – комісії.
Крім того, убачається, що питання про розумність, добросовісність та справедливість виникли у позичальника лише після пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості, натомість умови договору, на які погодився позичальник, є чіткими та зрозумілими, тож вважаючи положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту та розмір відсоткової ставки несправедливим, не розумним тощо, позичальник мав можливість не укладати відповідний договір, віднайти іншого кредитодавця з можливо іншими умовами кредитування, ураховуючи свободу договору. Примушування позичальника до укладення кредитного договору судом не встановлено.
Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом під час укладення кредитного договору погодився з його умовами і відповідно вважав всі умови договору прийнятними для нього. Умови договору є чіткими та зрозумілими, відповідають чинному законодавству, а тому відсутні підстави для визнання окремих пунктів договору недійсними через те, що після підписання договору, отримання кредитних коштів та в подальшому отримання позову від кредитодавця про стягнення заборгованості, позичальник вирішив, що умови договору є несправедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.
За статтею 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Виходячи зі змісту статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.
За приписами частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, беручи до уваги вищенаведені обставини справи та положення чинного законодавства у сукупності, суд доходить висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічного позову.
Розподіл судових витрат.
Згідно з п.5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
за первісним позовом:
Враховуючи задоволення судом первісного позову в повному обсязі, з відповідача за первісним позовом підлягає стягненню на користь позивача за первісним позовом 4698,72 грн судового збору.
за зустрічним позовом:
Зважаючи, що у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, судовий збір, сплачений при поданні зустрічної позовної заяви покладається на позивача за зустрічним позовом.
Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

УХВАЛИВ: 
1. Первісний позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Махнєя Олексія Віталійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства “Перший Український Міжнародний Банк” (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; код ЄДРПОУ 14282829) прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 59 254,52 грн, строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 298 145,48 грн, прострочену заборгованість за комісією в розмірі 34 159,96 грн та судовий збір у розмірі 4698,72 грн.
Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.
3. У задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. 
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України. 

Повний текст підписаний та складений 28.04.2026.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор