ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9591/26 	Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П. 	
Провадження № 33/817/304/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ст. 173 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Александрова В.В.
потерпілого ОСОБА_2  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Александрова В.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 , 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин.
Як визнав суд, 28.03.2026 приблизно о 22:00 ОСОБА_1 , перебуваючи в громадському місці на території парку «Сопільче» в м.Тернополі, поблизу ТЦ «Орнава», вчинив дрібне хуліганство, а саме висловлювався нецензурною лайкою в адресу ОСОБА_2 , шарпав його та вдарив, чим порушував громадський порядок і спокій громадян. 
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Александров А.О., не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини у вчиненні правопорушення, просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 р в частині накладеного адміністративно стягнення та обрати ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскаржувана постанова в частині застосування до ОСОБА_1 такої міри адміністративної відповідальності як громадські роботи є необ`єктивною та необґрунтованою та такою, що винесена із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи; неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. 
На переконання апелянта, письмові пояснення потерпілого ОСОБА_2 , які суд взяв до уваги, не можуть вважатися належним доказом правомірності призначення більш суворого виду покарання, оскільки потерпілий в судовому засіданні безпосередньо судом не допитувалися, а тому його свідчення не може бути беззаперечним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення 
Вважає, що обмежившись вказівкою на протокол про адміністративне правопорушення; письмові пояснення осіб, без їх безпосереднього допиту в судовому засіданні;рапорт від 28.03.2026 р. та лист начальника СД Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, суд першої інстанції не забезпечив вимог закону щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки не обґрунтував належним чином своїх висновків щодо призначення більш суворого покарання ніж штраф. 
На переконання апелянта, судом при призначенні покарання не враховано молодий вік ОСОБА_1 і ще несформовану його психіку і те, щопПризначення більш суворого покарання особі в такому віці, може спричинити зворотній ефект.
Крім того, апелянт звертає увагу суду, що ОСОБА_1 усвідомив свою неправильну попередню поведінку, засуджує її, виправився і не допускатиме надалі вчинення ним суспільно-шкідливих чи суспільно-небезпечних діянь та порушень громадського порядку, знайшов роботу та працевлаштувався до ФОП ОСОБА_3 на посаду кухаря в мережі по роздрібній торгівлі продуктами харчування в спеціалізованих магазинах міста Тернополя.
Вважає, що застосування до ОСОБА_1 штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 173 КУпАП, відповідатиме ступеню суспільної шкідливості вчиненого та забезпечить досягнення мети адміністративного стягнення, визначеної ст. 23 КУпАП.
Просить змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією ст. 173 КУпАП, а саме змінити із громадських робіт строком 40 годин на штраф в розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його представника адвоката Александрова В.В., які повністю підтримали подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просять змінити постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 в частині накладення стягнення та застосувати до останнього стягнення у виді штрафу в розмірі семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян; потерпілого ОСОБА_2 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного. 
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених Кодексом України про адміністративні правопорушення, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, майнового стану, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Цих вимог Закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП, дотримався. 
Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Санкція статті 173 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до шістдесяти годин, або виправні роботи на строк від одного до двох місяців з відрахуванням двадцяти процентів заробітку, або адміністративний арешт на строк до п`ятнадцяти діб. 
Як слідує зі змісту судового рішення, обираючи вид та розмір стягнення, місцевий суд врахував характер вчиненого правопорушення, обставини справи, особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність чи пом`якшують відповідальність.
При цьому, суд встановив, що дії ОСОБА_1 носили агресивний характер і супроводжувались не лише нецензурною лайкою у громадському місці, а й фізичним впливом на потерпілого через малозначний привід, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки такого правопорушення. 
Непереконливими є доводи апелянта про те, що суд під час призначення покарання ОСОБА_1 взяв до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яких не допитав в судовому засіданні, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, поясненнями свідків, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами. За таких обставин, дослідження письмових пояснень свідків не є перешкодою суду повно та всебічно, відповідно до вимог ст.251 КУпАП дослідити докази у справі, достовірно встановити обставини, що мають значення для справи та відповідно до ст.252 КУпАП дати їм належну правову оцінку. 
Окрім того, необхідно врахувати, що ОСОБА_1 , як особа, яка притягувалась до адміністративної одповідальності, був безпосередньо допитаний судом першої інстанції а потерпілий ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції надав свідчення, які аналогічні його письмовим поясненням, що долучені до матеріалів справи.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. 
Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом першої інстанції вид адміністративного стягнення не є найбільш суворим, визначеним санкцією статті 173 КУпАП, а визначений строк громадських робіт, які зобов`язаний відпрацювати правопорушник - мінімальний, що передбачений санкцією вказаної парової норми. 
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з мотивами, наведеними у судовому рішення щодо обрання ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин.  Суд вважає, що саме такий вид адміністративного стягнення відповідає вимогам КУпАП, меті адміністративного стягнення, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення правопорушника, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого адміністративного правопорушення та негативні наслідки скоєного діяння.
Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про невідповідність та надмірну суворість призначеного ОСОБА_1 адміністративного стягнення характеру вчиненого ним правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом.
На переконання апеляційного суду стороною захисту в апеляційній скарзі не навів достатньо мотивів для зміни накладеного на ОСОБА_1 стягнення у виді громадських робіт строком 40 годин на штраф у розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн., а тому суд не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови.
Рішення суду першої інстанції щодо обраного ОСОБА_1 виду адміністративного стягнення належним чином обґрунтовано і сумнівів у його правильності не викликає.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її зміни, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя