Справа № 489/10789/25
н\п 2/490/3051/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва
вул. Захисників Миколаєва, 41/12, м. Миколаїв, 54607 тел. (0512) 53-31-08
e-mail: inbox@ct.mk.court.gov.ua, web: ct.mk.court.gov.ua Код ЄДРПОУ 02892528

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року          м.Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Батечка М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за позиковим зобов`язанням,
ВСТАНОВИВ:
29.12.2025 року ОСОБА_1 , звернувся до Інгульського районного суду м. Миколаєва з даним позовом, в якому просив стягнути з  ОСОБА_2  на свою користь заборгованість за договором позики від 04.02.2022 року у розмірі 69999,88 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 04.02.2022 року відповідачка – ОСОБА_2 згідно договору-розписки отримала в борг від позивача – ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 32000,00 грн зі строком повернення до 04 серпня 2022 року. Боргова розписка особисто підписана ОСОБА_2 . Станом на теперішній час, ОСОБА_2 позику не повернула. Сума боргу на момент пред`явлення позову становить 69999,88 грн, з яких: 32000,00 грн - сума позики, 3196,00 грн - сума процентів, розрахована за обліковою ставкою НБУ, 23360,00 грн - сума пені, 11443,88 грн інфляційні втрати. Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30.12.2025 року було прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та вікрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2026 року справу №489/10789/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за позиковим зобов`язанням було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
14.04.2026 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.
Ухвалою судді від 21.04.2026 року прийнято до свого провадження цивільну справу №489/10789/25 за вищезазначеною позовною заявою, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.05.2026 року.
Судове засідання 26.05.2026 року відкладалося у зв`язку з неявкою відповідачки.
В судове засідання 02.07.2026 року позивач не з`явився. 02.07.2026 року подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечує. 
Відповідачка, яка повідомлена належним чином про дату, час та місце слухання справи в судове засідання повторно не з`явилася, про наявність поважних причин, які перешкоджають участі в судовому засіданні не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Враховуючи наведене вище, розгляд справи проводиться за відсутності сторін та відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 02.07.2026 року постанолено провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом досліджено оригінал договору-розписки від 04.02.2022 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , взяла у борг у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 32000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок.
Також в договору-розписці зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язався позичені грошові кошти повернути до 04.08.2022 року. У разі порушення строку повернення позики, передбаченої даним договором-розпискою встановлюється пеня у розмірі 0,2% від суми не повернутих грошових коштів за кожний день прострочення.
Факт передачі коштів від позикодавця до позичальника підтверджується підписом ОСОБА_2 .
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами частини першої статті 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Як зазначено у частині першій статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У відповідності до статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Зобов`язання за статтею 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Необхідно зауважити, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Позивач виконав своє зобов`язання передати у власність відповідачці грошові кошти, що підтверджується оригіналом договору-розписки, в якому зазначено, що відповідачка отримала від позивача грошові кошти в розмірі 32000,00 грн.
Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №369/3340/16-ц від 22.08.2019 року за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Об`єктивно, договір-розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, при цьому написана власноручно відповідачкою, а відтак є підстави стверджувати про наявність підстав для стягнення коштів за цією розпискою.
Будь-яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачкою до суду не надано.
На час розгляду справи судом, відповідачкою не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України.
В постановах Верховного суду України щодо правової природи позики та доказів, які підтверджують факт його укладення. Зокрема, в постанові ВСУ від 15.11.2015 року в справі №6-1967 цс 15, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому Верховний суд вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року в справі №6-79 цс 14, в якій Верховний суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки позивач виконав зобов`язання перед відповідачкою та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були.
За таких обставин позовна вимога щодо стягнення з відповідачки суми заборгованості в розмірі 32000,00 грн є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Щодо вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.
Таким чином, в умовах воєнного стану позичальник (боржник) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання.
Позивачем нарахована пеня за період з 01.12.2024 року по 01.12.2025 року (365 днів) у розмірі 23360,00 грн, інфляційні втрати розрахованих помісячно за індексами інфляції за період з серпня 2022 року по листопад 2025 року в розмірі 11443,88 грн та 3% річних за період 04.08.2022 року по 01.12.2025 року у розмірі 3196,00 грн.
Тобто нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних було здійснено у період дії воєнного стану.
Відтак, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України Суд не вбачає підстав для стягнення з Відповідачки на користь Позивача пені у розмірі 23360,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 11443,88 грн та 3% річних у розмірі 3196,00 грн, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості договором-розпискою від 04.02.2022 року у розмірі 32000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 553,52 грн судового збору, сплата якого підтверджується квитанцією №1.468508799.1 від 29.12.2025 року.
Керуючись ст. ст. 76-81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), про стягнення заборгованості за позиковим зобов`язанням, задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  заборгованість за договором-розпискою від 04.02.2022 року у розмірі 32000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову, відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 553 (п`ятсот п`ятдесят три) гривні 52 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя         О.В. Саламатін