КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/9828/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року місто Київ
справа №359/9153/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2026 року та апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2  на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від17 березня 2026 року, ухвалені під головуванням судді Журавського В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення витрат на побутовий та звичайний догляд, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
В липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на його користь витрати на побутовий та звичайний догляд за період з 01 січня 2025 року по 01 січня 2026 року у розмірі 72000 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 35000 грн.
В обґрунтування вимог посилався на те, що у 1968 році у віці 6 років йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298, що належить ПАТ «Київенерго», внаслідок чого він став непрацездатним інвалідом І групи з дитинства (довічно). 
Рішенням Залізничного районного народного суду міста Києва від 23 вересня 1969 року винним у заподіяння шкоди було визнано Київську міську електромережу «Київенерго» та за ОСОБА_1 визнано право на відшкодування шкоди в зв`язку з втратою працездатності згідно правил ст.462 ЦК УРСР. 
Рішенням Залізничного районного народного суду міста Києва від 09 липня 2001 року за ОСОБА_1 було визнано право на побутовий та звичайний догляд довічно. 
Вказував, що удосудовому порядку він звертався до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» з вимогою про відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд, проте, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» вказану вимогу проігнорувало та жодної відповіді на звернення не надав. 
Зазначав, що за період з 01 січня 2025 року по 01 січня 2026року витрати на побутовий догляд, виходячи з 25% від встановленого розміру мінімальної заробітної плати (8000 грн.)становлять 24000 грн.; витрати на звичайний догляд за цей же період, виходячи з 50% від встановленого розміру мінімальної заробітної плати (8000грн.) становить48000 грн.
Посилався на те, що своїми діями відповідач завдає йому душевних страждань, примушує вживати додаткових зусиль для організації свого життя.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на побутовий та звичайний догляд у розмірі 72000 грн.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25000 грн.
В задоволенні позову про стягнення моральної шкоди у більшому розмірі відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь держави судовий збір у розмірі 2076,36 грн.
Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2026 року заяву ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17857,50 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 20 лютого 2026 року, відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в позові, в іншій частині рішення залишити без змін.
На обґрунтування вимог посилався на те, що з аналізу приписів ст.1202 ЦК України вбачається, що за загальним правилом відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я потерпілого, здійснюється щомісячно, тобто кожного місяця.
Вказував, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про задоволення позовних вимог по зобов`язанням із сплати витрат на побутовий та звичайний догляд за період серпень 2025 року, строк виконання яких на день звернення до суду фактично не настав.
Зазначав, що позивач не подав до суду жодного доказу на підтвердження того, що у зв`язку з бездіяльністю відповідача, яка на думку позивача полягає в ухиленні від добровільного відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, йому спричинена моральна шкода та не обґрунтовано її розмір. 
Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування моральної шкоди.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив додаткове рішення змінити та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 22662,50 грн., в іншій частині додаткове рішення залишити без змін.
На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції під час проведення розрахунку витрат позивача на правову допомогу неправильно визначив розмір проценту задоволених позовних вимог.
20 квітня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому останній просив апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник доводи своєї апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечували.
Представник відповідача у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги представника позивача, апеляційну скаргу відповідача підтримав та просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове зсідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства довічно, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого на його ім`я та Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №225/25/434/ВТ від 11 березня 2025 року.
Рішенням Залізничного народного суду міста Києва від 23 вересня 1969 року Київську міську електромережу «Київенерго» визнано винною у заподіянні позивачу шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням його здоров`я. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 зазнав каліцтво у зв'язку з тим, що не було забезпечено безпечну для його життя та здоров'я експлуатацію трансформаторного пункту №1298. Вказаний трансформаторний пункт є складовою (частиною) системи розподілу електричної енергії. У зв'язку з тим, що система розподілу електричної енергії передана у володіння та управління ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», на підставі абз.22 п.13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії» до відповідача перейшло зобов'язання з відшкодування ОСОБА_1 витрат на побутовий та звичайний догляд.
Рішенням Залізничного районного суду міста Києва від 09 липня 2001 року у справі №2-935/2001 зобов`язано Державну акціонерну енергопостачальну компанію відшкодовувати ОСОБА_1 витрати на побутовий та звичайний догляд довічно.
Вказані судові рішення набрали законної сили.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підставі судового рішення у справі №2-935/2001, Бориспільським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення від 26 березня 2025 року, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 липня 2025 року, яким з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 стягнуті витрати на побутовий та звичайний догляд за період з 01 січня 2024 року по 01 січня 2025 року у розмірі 69975 грн.
Згідно з ч.1 ст.1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до ч.1 ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, здійснюється щомісячними платежами.
У постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №311/2467/16-ц (провадження №61-30575св18) зроблено висновок по застосуванню ч.1 ст.1195 ЦК України та вказано, що зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
Зазначена правова позиція Верховного Суду корелюється з правовою позицією Верховного Суду від 11 жовтня 2017 року у справі №359/1517/16-ц, провадження №6-854цс17.
Положеннями ст.8 Бюджетного кодексу України визначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі України «Про Державний бюджет на 2025 рік».
Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено з 01 січня 2025 року місячний розмір мінімальної заробітної плати - 8000 грн.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що за період часу з 01 січня 2025 року до 01 січня 2026 року, ОСОБА_1 набув право на відшкодування витрат на:
побутове обслуговування виходячи з 25% від мінімальної заробітної плати в розмірі 24000 грн. (2000 грн. х 12 місяців = 24000 грн.);
звичайний догляд виходячи з 50% від мінімальної заробітної плати в розмірі 48000 грн. (4000 грн. х 12 місяців = 48000 грн.), що разом становить 72000 грн.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про задоволення позовних вимог по зобов`язанням із сплати витрат на побутовий та звичайний догляд за період серпень 2025 року, строк виконання яких на день звернення до суду фактично не настав, колегія суддів відхиляє, оскільки розгляд справи завершено в лютому 2026 року, а ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», будучи належним чином обізнаним про наявні зобов`язання перед ОСОБА_1 та пред`явлений позов до суду, в добровільному, позасудовому порядку не здійснив виплат позивачу на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період 01 січня 2025 року до 01 січня 2026 року у загальному розмірі 72000 грн.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є поставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди позивач повинен довести, які саме дії спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід враховувати, що порушення прав людини завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров'я потерпілого.
З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який заслуховує сторін та встановлюють фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Подібний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №944/4790/19 (провадження № 61-15852св21).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» не визнає за позивачем права на відшкодування витрат на побутовий та звичайний догляд, у зв`язку з чим останній змушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя, а також вживати додаткових зусиль для звернення до суду з метою стягнення цих витрат з відповідача.
Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що така поведінка відповідача завдає ОСОБА_1 , якому встановлено І групу інвалідності з дитинства, душевних переживань та спричиняє моральну шкоду.
Разом з тим, колегія суддів оцінюючи всі наявні у матеріалах справи докази вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції у сумі 25000 грн. не є співмірним зі спричиненою позивачу моральною шкодою.
Безумовно, моральну шкода не можна виміряти повністю, зрозумівши емоційний стан особи, яка просить про таку сатисфакцію. 
Поряд з цим, колегія суддів при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує характер дій відповідача, глибину душевних страждань, психологічного та емоційного стану позивача та виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача підлягає зменшенню до 10000 грн., і саме такий розмір моральної шкоди не буде вважатися явно завищеним чи надмірним для відповідача.
Отже, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2026 року в частині стягнення зПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь   ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25000 грн. підлягає зміні шляхом зменшення суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь   ОСОБА_1  з 25000 грн. до 10000 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення від 17 березня 2026 рокупро стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17857,50 грн., суд першої інстанції виходив з пропорційності задоволених позовних вимог та розрахунку (25000 :100% * 71,43% = 17857,50).
В апеляційній скарзі представник позивача вказував на те, що суд першої інстанції під час проведення розрахунку витрат позивача на правову допомогу неправильно визначив розмір проценту (пропорційність) задоволених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими доводами представника позивача та виходить з наступного.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру на відшкодування моральної шкоди, відповідно зміні підлягають і судові витрати, які були стягнуті за додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2026 року відповідно до п.3 ч.2, ч.13 ст.141 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги позивача були задоволені на 76,64%, а відтак розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 19160 грн
Таким чином, додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2026 рокув частині стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу слід змінити, збільшити суму витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на користь   ОСОБА_1  з 17857,50 грн. до 19160 грн. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2026 року - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2026 року в частині стягнення зПриватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 25000 грн. змінити, зменшити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 з 25000 грн. до 10000 грн.

В решті рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2026 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргупредставника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2026 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2026 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу змінити, збільшити суму витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на користь ОСОБА_1 з 17857 грн. 50 коп. до 19160 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Головуючий:

Судді: