ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року 
м. Харків 
справа № 641/3208/15-ц
провадження № 22-ц/818/3507/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергій Володимирович,
треті особи – Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 05 березня 2026 року в складі судді Ященко С.О.,-
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій, з урахуванням уточненої заяви його представника адвоката Гріга К.С. від 15.12.2025 року, просить замінити боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 63959707 з виконання виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова у справі № 641/3208/15-ц, на нового боржника ОСОБА_2 .
В обґрунтування заяви посилається на те, що 18 грудня 2020 року на підставі виконавчого документа, виданого Комінтернівським районним судом міста Харкова по справі № 641/3208/15 (звернення стягнення на майно - квартиру АДРЕСА_1 ,) було відкрито виконавче провадження № 63959707, боржник ОСОБА_1 , стягувач АТ «Альфа Банк». Разом з тим, починаючи з 09 грудня 2015 року фактичним власником квартири, загальною площею 66, 1 кв.м., житловою площею 44, 6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 6630 від 09.12.2015, виданого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. Таким чином, фактично вищевказане нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_2 , тобто новому власнику. До ОСОБА_2 як власника майна перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, в тому обсязі і на тих умовах, на яких вони належали ОСОБА_1 , в тому числі права та обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду.
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 05 березня 2026 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2015 року до ОСОБА_2 не перейшли, оскільки на час набуття нею права власності на предмет іпотеки таких прав та обов`язків ще не існувало. Заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні у цій справі подала сам боржник ОСОБА_1 , який відчужив спірне майно ще на етапі судового розгляду справи, та, відповідно, як сторона у справі не був позбавлений можливості, в тому числі на стадії апеляційного провадження, звернутися до суду із заявою про процесуальне правонаступництво в порядку статті 55 ЦПК України.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_5 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить ухвалу скасувати і винести нове рішення яким заяву про сторони виконавчого провадження задовольнити та замінити боржника, ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №63959707 з виконавчого листа, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова у справі №641/3208/15-ц на нового боржника, ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга вмотивована тим що суд першої інтонації не повного дослідив наявні в матеріалах справи докази та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені заяви. Зазначає що посилання суду на правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 21.08.2024 року у справі №428/10074/18 є помилковими та такими що не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема відсутня подібність фактичних обставин оскільки відчуження майна що є предметом іпотеки відбулося вже після ухвалення судового рішення яке було прийнято 26.10.2015 року коли договір купівлі-продажу датований 09.12.2015 роком та ОСОБА_2 була учасником справи та була обізнана про існування спору і судового рішення.
12 травня 2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому ОСОБА_2 заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законної та обґрунтованою. Зазначає що заміна сторони у виконавчому провадженні неможлива оскільки судом встановлено сама заявника боржником по іпотечних правовідносинах. Зазначає що в такий спосіб боржник намагається уникнути від відповідальності перед кредитором.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Слобідського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 641/3208/15-ц за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки, закінчена ухваленням судового рішення.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.09.2015 року, забезпечено позов шляхом накладення заборони вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1 , до вирішення спору по суті.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2015 року визнано ОСОБА_1 іпотекодавцем по договору іпотеки № 851/11/27-11/5-290 від 09.12.2005 року. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ "УКРСОЦБАНК" за кредитним договором № 851/10/27-11/5-152 від 09.12.2005р. станом на 19.03.2015р. у розмірі 1 062 492,70 грн., що складається з заборгованості за кредитом — 38211,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.03.2015 року дорівнює 890216,62 грн.; заборгованості за відсотками — 1154,24 доларів США, що дорівнює 26890,06 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту — 74093,60грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 71292,42грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 851/11/27-11/5-290 від 09.12.2005 року - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на час продажу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 2701 (дві тисячі сімсот одна) грн. 04коп.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01.09.2016 року та постановою Верховного Суду від 31.10.2018 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2015 року залишено без змін.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2020 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк».
Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 02.10.2025 року відновлено втрачене судове провадження по цивільній справі № 641/3208/15-ц за позовом ПАТ "УКРСОЦБАНК" до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки в частині ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.06.2015, ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.08.2015, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 01.09.2015, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 06.10.2015, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2015 року, яким закінчено розгляд справи, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 01.09.2015, постанови Верховного Суду від 31.10.2018, ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2020, ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2024, ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2024.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.11.2025 року встановлено, що 09.12.2015 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 6630 від 09.12.2015 року, посвідченого ПН ХМНО Зубарєвим І.Ю.
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області перебуває виконавче провадження № 63959707 щодо ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Наведене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом має не суто формальний характер, щоб зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, у межах стадій судового процесу.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.
На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.
У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду з заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, в якій вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставою процесуального правонаступництва (заміни сторони виконавчого провадження) є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 753/4490/20 (провадження № 61-503св21), у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 2-85/11(провадження № 61-14892св23), від 21 лютого 2024 року у справі № 761/13847/15-ц(провадження № 61-3862св23), від 14 лютого 2024 року у справі № 2604/3166/2012(провадження № 61-7273св23).
Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.
Отже, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.
Вирішуючи питання про можливість заміни сторони виконавчого провадження у справі, що переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2015 року до ОСОБА_2 не перейшли, оскільки на час набуття нею права власності на предмет іпотеки таких прав та обов`язків ще не існувало.
Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2015 року відчужив майно, яке є предметом іпотеки, на користь ОСОБА_2 , внаслідок чого до останнього власника перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
При цьому, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2015 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку тільки 01.09.2016 року, а тому стадія виконавчого провадження з виконання вказаного рішення розпочалась після 01.09.2016 року.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека залишається чинною для нового власника нерухомого майна, навіть якщо йому не було відомо про існування іпотеки. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця та несе всі права й обов`язки за іпотечним договором на тих самих умовах, що існували до переходу права власності.
Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Суд встановивши, що боржник ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від № 6630 від 09.12.2015 посвідченого ПН ХМНО Зубарєвим І.Ю. відчужив майно яке є предметом іпотеки на користь ОСОБА_2 , що хронологічно відбулось до ухвалення остаточного судового рішення суду по суті спору та набрання його законної сили, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання цього рішення у справі №641/3208/15-ц до ОСОБА_2 не перейшли. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін. 
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Слобідського районного суду м. Харкова від 05 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий        О.Ю.Тичкова

Судді         О.В. Маміна   

Ю.М. Мальованого