РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
Провадження № 2/510/690/26
Справа № 510/1825/25
24 червня 2026 року м. Рені Одеської області
Ренійський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.,
за участю секретаря Фурсової А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за кредитним договором № 19.02.2020-100005733 від 19 лютого 2020 року, укладеним між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 в розмірі 15 000 грн. та понесені судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 лютого 2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19.02.2020-100005733. Однак, з причини неналежного виконання умов договору, у відповідача сформувалась заборгованість в розмірі 23 400 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 15 000 грн. та заборгованості за відсотками – 8 400 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся із позовом до суду.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив у встановлений судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого відповідача, задля недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності відповідача, за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного.
Дійсно як встановлено судом, 19 лютого 2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 19.02.2020-100005733, за умовами якого сума кредиту становить 15 000 грн., строк кредитування 56 календарних днів, зі сплатою 56% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) яка складає 8 400 грн. та неустойка в розмірі 150 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язань. 
Договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатору у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію».
Згідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, що визначено ч. 1 ст. 638 ЦК України.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (утому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Таким чином, 19 лютого 2020 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір. 
ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на виконання умов договору та відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, надало грошові кошти (кредит) відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки.
Таким чином, ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 .
Однак, з причини неналежного виконання умов договору у відповідача сформувалась заборгованість в розмірі 23 400 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 15 000 грн. та заборгованості за відсотками – 8 400 грн.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
03 травня 2024 року між позивачем та ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» укладено договір факторингу № 030524-12, у відповідності до якого, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну продажу в cyмi, передбаченій п.3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1 Договору).
Згідно витягу з додатку № 2 до договору факторингу від 03 травня 2024 року встановлено, що ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» відступило ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача за кредитним договором № 19.02.2020-100005733 від 19 лютого 2020 року на заборгованість в розмірі 23 400 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), що визначено ч. 1 ст. 1077 ЦК України.
Так, судом встановлено, що позивачем належним чином набуто право вимоги за кредитним договором 19.02.2020-100005733 від 19 лютого 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 .
У відповідності до розрахунку заборгованості за кредитним договором у відповідача ОСОБА_2 станом на 18 червня 2025 року наявна заборгованість, яка становить 23 400 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 15 000 грн. та заборгованості за відсотками – 8 400 грн. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, що передбачено ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України.
Так, представником позивача доведений зазначений розмір заборгованості за кредитним договором № 19.02.2020-100005733 від 19 лютого 2020 року, укладеним з ОСОБА_1 .
Разом із тим, заявлена за розрахунком представника позивача заборгованість відповідачем не спростована, контр розрахунку не надано. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є доведеними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представником позивача при зверненні до суду сплачено судовий збір у належному розмірі 2 422,40 грн. відповідно до платіжної інструкції № 3720477392 від 02 вересня 2025 року. Тому, враховуючи що позовні вимоги задоволені, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору у зазначеному розмірі згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, - 
вирішив:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (01133, м. Київ, Печерський район, вул. Алмазова Генерала, буд. 13, оф. 601, код ЄДРПОУ 43170298) заборгованість за кредитним договором № 19.02.2020-100005733 від 19 лютого 2020 року в розмірі 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (01133, м. Київ, Печерський район, вул. Алмазова Генерала, буд. 13, оф. 601, код ЄДРПОУ 43170298) 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя           О.О. Гончарова-Парфьонова