ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року
м. Київ

справа № 372/1501/24
провадження № 61-16510св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Баховським Михайлом Михайловичем, на постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Верланова С. М., Соколової В. В. від 25 грудня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі договору дарування садового будинку від 12 лютого 2013 року ОСОБА_9 передав безоплатно ОСОБА_1 у власність садовий будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 12 лютого 2013 року ОСОБА_9 передав безоплатно позивачці земельну ділянку, загальною площею 0,110 га, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт. Козин, садове товариство «Зоря», кадастровий номер земельної ділянки: 3223155400:03:042:0054.
Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 квітня 2015 року ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_10 земельну ділянку, кадастровий номер 3223155400:03:042:0054, загальною площею 0,110 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, садове товариство «Зоря», цільове призначення земельної ділянки - індивідуальне садівництво. Згідно з договором купівлі-продажу від 09 квітня 2015 рок ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_10 садовий будинок, який знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, садове товариство «Зоря», загальною площею 476,2 кв.м., житловою площею 122,4 кв.м.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 10 липня 2023 року.
26 липня 2023 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 70993796 щодо майна ОСОБА_10 . Спадкоємцями, які подали заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 є: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 .
Позивачка стверджує, що укладені 09 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 є фіктивними правочинами та такими, що укладались без наміру створення правових наслідків.
Зазначає, що після укладення спірних договорів фактична передача нерухомого майна покупцеві не відбулась. ОСОБА_10 в будинку за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин ніколи не проживав та не був зареєстрований за вказаною адресою, не обслуговував будинок, не здавав його в оренду, земельною ділянкою не користувався.
З моменту передачі на підставі договорів дарування від 12 лютого 2013 року майна позивачці, ОСОБА_1 постійно проживала у будинку, користувалася земельною ділянкою та продовжувала володіти та користуватися цим майном після укладення 09 квітня 2015 року із ОСОБА_10 договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки.
З 2013 року по теперішній час позивачка, проживаючи та користуючись відповідним майном, сплачувала комунальні платежі, послуги садівника, охорони кооперативу, догляд за басейном та акваріумом.
Указує, що необхідність укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 09 квітня 2015 року було викликано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 були складні подружні відносини, оскільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. Отже договори купівлі-продажу було укладено з метою збереження майна.
У 2015 році ОСОБА_9 звернувся до суду з позовом про визнання договорів дарування від 12 лютого 2013 року недійсними, витребування майна, визнання права власності з метою позбавлення позивачки права власності на подароване майно (справа № 372/1859/15-ц).
14 квітня 2023 року судом прийнято відмову ОСОБА_9 від позовних вимог. У 2023 році після відмови ОСОБА_9 від позовних вимог у справі № 372/1859/15-ц ОСОБА_1 та ОСОБА_10 домовились про укладення договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку з метою приведення сторін у попередній стан.
26 лютого 2024 року на запит позивачки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчуком С. Г. надано довідку про невчинену нотаріальну дію по договору купівлі-продажу.
07 липня 2023 року з нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчуком С. В. узгоджено нову дату укладання вказаних договорів купівлі-продажу на 11 липня 2023 року, проте нотаріальна дія не відбулася у зв`язку із смертю ОСОБА_10 .
Мотивуючи наведеним, з посиланням на статті 203, 215, 234 ЦК України просить:
визнати недійсним договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 , укладений 09 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрований у реєстрі за № 307;
визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:03:042:0054, загальною площею 0,110 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, садове товариство «Зоря», укладений 09 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрований у реєстрі за № 308.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, виходив із недоведеності позовних вимог.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Михайловою В. В., задоволено.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 , укладений 09 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрований у реєстрі за № 307.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 3223155400:03:042:0054, загальною площею 0, 110 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, садове товариство «Зоря», укладений 09 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстрований у реєстрі за № 308.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зібраними у справі доказами доведено, що спірні договори за своїм змістом суперечать вимогам закону, оскільки не спрямовані на реальне настання обумовлених ними правових наслідків, що є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України та за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання їх недійсними відповідно до статті 234 ЦК України.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
30 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Баховського М. М., в якій заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року залишити без змін.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, від 30 червня 2020 року у справі № 9/028-10/13, від 19 квітня 2023 року у справі № 904/7803/21, у постановах Верховного Суду від 04 жовтня 2024 року у справі № 754/413/22, від 05 березня 2025 року у справі № 759/15423/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 210/5155/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц, від 08 лютого 2018 року у справі № 756/9955/16-ц, від 28 серпня 2020 року у справі № 190/914/17-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 468/1736/17-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 464/800/17, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/21747/19, від 03 травня 2018 року у справі № 303/251/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 463/1444/18, від 15 травня 2018 року у справі № 911/3210/17, а також у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
16 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_11 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якій сторона відповідача проти задоволення касаційної скарги заперечує. Указує на те, що укладені договори купівлі-продажу не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, які ними передбачені, а були направлені лише на зміну дійсного власника на формального з метою унеможливлення повернення нерухомого майна у власність колишнього чоловіка позивачки, тобто вони мали фіктивний характер і фактично не виконувались, у звязку із чим позовні вимоги є обґрунтованими. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду 20 січня 2026 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 372/1501/24 з Обухівського районного суду Київської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2026 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 09 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3223155400:03:042:0054 загальною площею 0,11 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки - індивідуальне садівництво, даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстровано в реєстрі за № 306.
Крім того, 09 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_10 уклали договір купівлі-продажу садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 426,2 кв.м., житловою площею 122,4 кв.м. Будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер: 3223155400:03:042:0054 загальною площею 0,11 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки - індивідуальне садівництво. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А. В., зареєстровано в реєстрі за № 305.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 372/3201/17, яка набрала законної сили, позовні вимоги ОСОБА_10 задоволено. Визнано за ОСОБА_10 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 . Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1 , який укладений ОСОБА_9 та ОСОБА_12 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Малим О. С. зареєстрований за № 491. Визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3223155400:03:042:0054, яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, садове товариство «Зоря», що укладений 27 лютого 2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Малим О. С. зареєстрований за № 492. Витребувано садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер: 3223155400:03:042:0054, які розташовані за адресою: Київська область, Обухівський район, смт Козин, садове товариство «Зоря» із незаконного володіння ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10 липня 2023 року.
Згідно довідки Шостої київської державної нотаріальної контори вих. № 1749/02-14 від 05 грудня 2023 року, 26 липня 2023 року була заведена спадкова справа № 283/2023 щодо майна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживав та останнє місце проживання зареєстровано в АДРЕСА_6 . Спадкоємцями станом на 05 грудня 2023 року, які подали заяви про прийняття спадщини є: дружина померлого ОСОБА_3 , сестра померлого ОСОБА_2 , на користь якої відмовилась спадкоємець першої черги, мати померлого ОСОБА_13 , малолітні діти: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
До позову позивачка додала копії роздруківки фотографій садового будинку та земельної ділянки, договір на обслуговування акваріуму від 07 липня 2020 року, роздруківку квитанцій про сплату комунальних послуг, договір № 1 на проведення ремонтних робіт в садовому будинку АДРЕСА_1 від 23 липня 2017 року, договір № 2 на проведення ремонтних робіт в садовому будинку АДРЕСА_1 від 01 травня 2021 року, договір № 00621 від 29 березня 2023 року, договору поставки від 20 жовтня 2020 року, товарний чек, договір № 02/03-2024 будівельного підряду від 02 березня 2024 року, акт технічного сервісу від 05 квітня 2024 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консесуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. 
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. 
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), вказавши при цьому, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, щ його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів про відсутність у сторін волі на укладення договорів купівлі-продажу від 09 квітня 2025 року, наміру реального настання правових наслідків відчуження земельної ділянки та садового будинку, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав вважати вказаний правочин фіктивним відповідно до вимог статті 234 ЦК України. 
Судом правильно відхиленні аргументи позивачки про невиконання договорів купівлі-продажу (проживання в будинку, користування ним та земельною ділянкою, понесення витрат на утримання нерухомості тощо), оскільки невиконання договорів сторонами само по собі не означає, що правочини, які вони уклали були фіктивними. Як і не може свідчити про фіктивність укладених договорів мета для якої вони укладались, а саме збереження майна від поділу між подружжям при розлучені, оскільки для визнання правочину фіктивним є доведеність того, що він вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.
Окрім того, судовим рішенням у справі № 372/3201/17 від 13 листопада 2019 року визнано за ОСОБА_10 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 . 
Розглядаючи цей спір, суд першої інстанції надав належну оцінку змісту оспорюваного правочину із урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами, встановив відсутність основної ознаки фіктивного правочину - відсутності наміру створити правові наслідки, обумовлені оспорюваним договором, врахував обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 372/3201/17 та волевиявлення сторін у справі та дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності заявлених позивачкою позовних вимог про фіктивність оспорюваних правочинів.
Надані позивачкою на підтвердження позовних вимог докази, а саме: копії роздруківки фотографій садового будинку та земельної ділянки, договір на обслуговування акваріуму від 07 липня 2020 року, роздруківки квитанцій про сплату комунальних послуг, договір №1 на проведення ремонтних робіт в садовому будинку від 23 липня 2017 року, Договір №2 на проведення ремонтних робіт в садовому будинку від 01 травня 2021 року, договору №00621 від 29 березня 2023 року, договору поставки від 20 жовтня 2020 року, товарний чек, договір №02/03-2024 будівельного підряду від 02 березня 2024 року, акт технічного сервісу від 05 квітня 2024 року, не підтверджують фіктивності оспорюваних договорів купівлі продажу нерухомого майна.
Оцінюючи дані докази суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що вказані докази лише підтверджують, те що позивачка знаходилася на території спірних садового будинку та земельної ділянки, а також те, що вона сплачувала витрати на їх утримання та ремонт.
У порушення статті 382 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону, фактичні обставини справи уваги не звернув, належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам не надав, не врахував, що на виконання оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухоме майно передано ОСОБА_10 у власність на спірний будинок та земельну ділянку, і дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .
Оскільки не встановлено, що договори купівлі-продажу були вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цими правочинами, умисел сторін на таке їх укладення, тому апеляційний суд зробив помилковий висновок про їх недійсність на підставі статті 234 ЦК України.
Отже, з огляду на викладене, рішення суду апеляційної інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим, таким, що відповідає вимогам ЦПК України, принципам верховенства права та справедливості.
Рішення суду першої інстанції відповідає установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив дійсні обставини справи, надавши їм оцінку, у результаті чого ухвали законне й обґрунтоване рішення , яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, принципу верховенства права та справедливості.
Оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням рішення суду першої інстанції в силі з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України. 
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 875,84 грн.
Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Баховським Михайлом Михайловичем, задовольнити.
Постанову Київського апеляційного суду від 25 грудня 2025 року скасувати та залишити в силі рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2024 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 875,84 грн.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	І. А. Воробйова 	
	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун