ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року
м. Харків
справа № 953/20477/20
провадження № 22-ц/818/2028/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Тичкової О.Ю., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі –  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
треті особи – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чернишевська, 30», ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року в складі судді Лисиченко С.М.
в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , треті особи: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чернишевська, 30», ОСОБА_6 , про визнання недійсним договору, усунення перешкод у користуванні та здійсненні права власності спільним майном, який у подальшому уточнив.
Позовна заява мотивована тим, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.11.2016. Співвласником іншої 1/2 частки є його батько – ОСОБА_9 , на підставі свідоцтва про право власності від 04.04.2008, виданого Київською районною радою у м. Харкові. Квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 438,5 кв.м., житлову площу 256,8 кв.м і розташована на 7,8 та 9 поверхах. Відповідно до технічного паспорта, до приміщень 1-9 має вхід на 7 поверсі з приміщення сходів під`їзду, а до приміщень №10-16 восьмого поверху та приміщення дев`ятого поверху, має окремий вхід на 8 поверсі через коридор загального користування (поза квартирний коридор) з квартирою АДРЕСА_2 . 
Зазначив, що 28.11.2016 між ним та його з батьком досягнуто згоди і укладено договір, відповідно до умов якого вони визначили між собою порядок користування спільною квартирою АДРЕСА_3 таким чином, що приміщення квартири, що знаходяться на 7 поверсі з окремим входом - у користування ОСОБА_9 , а приміщення, що знаходяться на 8 та 9 поверхах з окремим входом з 8 поверху – у його користуванні. 
Вказав, що приблизно у 2018 році він дізнався про те, що квартира АДРЕСА_2 розділена на дві квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , з яких АДРЕСА_2 знаходиться саме на восьмому поверсі, і власники квартири АДРЕСА_2 шляхом незаконного приєднання спільного коридору загального користування, з якого відповідно до плану будинку і технічного паспорта квартири позивача були входи до квартири АДРЕСА_2 та його квартири АДРЕСА_3 , приєднали коридор загального користування площею 3,8 кв.м. до своєї квартири і зробили його частиною житлових приміщень квартири АДРЕСА_2 , позбавивши його квартиру виходу з 2-го та 3-го рівня приміщень квартири, що знаходяться на 8 та 9 поверсі, у тому числі і пожежного евакуаційного виходу. Окрім того, було проведено переобладнання нежитлового приміщення №19, яке відповідно до експлікації було більярдом, у кухню, а кладову №16 - у санвузол. Жодних пояснень з боку власника квартири АДРЕСА_2 він не отримав, на його прохання звільнити коридор загального користування і надати йому доступ до своєї власності відповів категоричною відмовою.
07.02.2020 він направив запит до ОСББ «Чернишевська 30», на який отримав відповідь у вигляді довідки, в якій зазначено, що вихід із квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 (2поверху) є спільним тамбуром і плата за користування цим приміщенням нікому не нараховується, оскільки в ОСББ «Чернишевського 30» плата за користування місцями загального користування не нараховується. Після отримання такої відповіді він звернувся 10.03.2020 до голови правління OСББ «Чернишевського 30» з проханням застосувати до власника квартири АДРЕСА_2 а захід впливу щодо відновлення його прав як власника.
Посилався на те, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 . Поділ квартири АДРЕСА_2 на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 відбувся на підставі договору від 13.12.2012, на момент укладення якого її власниками на праві спільної часткової власності були ОСОБА_5 ( 44/100 частки), ОСОБА_4 (34/100 частки на підставі договору купівлі - продажу від 05.10.2012) та ОСОБА_3 (22/100 на підставі договору купівлі - продажу від 11.10.2011. 
Як стало йому відомо після ознайомлення з витребуваними на підставі ухвали суду інвентарними справами на квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_1 , незаконне приєднання місця загального користування площею 3,8 кв.м., яке відповідно до технічної документації був поза квартирним коридором, з якого передбачений вхід до квартир №. АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 з 8-го поверху, відбулося в момент укладання спірного договору.
В результаті укладання спірного договору відбулась державна реєстрація власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5 , до складу якої було, всупереч нормам цивільного законодавства, включено місце загального користування - поза квартирний коридор на 8-мy поверсі, площею 3,8 кв.м, який зазначений у спірному договорі як приміщення 19a.
Вважає, що спірний договір суперечить чинному законодавству та порушує його права як власника квартири АДРЕСА_3 та співвласника приміщення загального користування багатоквартирного житлового будинку, а також будівельні та пожежні норми з огляду на те, що відповідачі, самовільно влаштувавши з коридору загального користування тамбура собі підсобне приміщення квартири АДРЕСА_2 , тим самим позбавивши його виходу/входу до його квартири АДРЕСА_3 . При цьому згоду на вчинення таких дій відповідачу або Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Чернишевськогo 30», він у жодній формі не надавав.
Зазначив, що КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» незаконно виготовило технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 з урахуванням перепланування та приєднання приміщення загального користування, зазначивши його як приміщення АДРЕСА_6 , а приватний нотаріус ХМНО Звєрєв АМ. не перевірив чи визнано право власності на приміщення 19а за ОСОБА_12 в передбачений законом спосіб і чи відповідають документи, подані сторонами правочину вимогам законодавства. 
З огляду на те, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку, вважає, що спірний договір в частині переходу права власності на приміщення АДРЕСА_6 , яке є фактично місцем загального користування, є недійсним. 
Вищезазначені дії відповідача призвели до того, що він не має змоги зробити ремонтні роботи в належній йому 1/2 частині квартири АДРЕСА_7 , оскільки у зв`язку з визначенням порядку користування квартирою АДРЕСА_3 з іншим співвласником - ОСОБА_9 , який займає 7 поверх, проводити ремонт через 7 поверх він не має можливості. В результаті він вимушений був укласти договір оренди житлового приміщення за адресою АДРЕСА_8 з громадянкою ОСОБА_13 , додатково нести витрати на оплату орендованого житла та комунальних послуг, як орендованого житлового приміщення так i 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 . 
Посилався на те, що його намагання спонукати ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_3 , яка була попереднім співвласником квартири АДРЕСА_2 і приймала участь у її поділі, звільнити поза квартирний коридор і надати йому доступ до його квартири, супроводжувалися погрозами та образами з боку ОСОБА_14 , навіть поданням заяви до правоохоронних органів з їхнього боку. 
Вважав, що всі ці неправомірні дії завдають йому душевних страждань, оскільки він вимушений мешкати в орендованій квартирі, нести значні матеріальні витрати щодо утримання власності, якою він позбавлений можливості користуватися завдяки протиправним і незаконним діям відповідача. Окрім того він позбавлений можливості розпорядитися своєю часткою в квартирі АДРЕСА_3 , оскільки без окремого виходу він не може її продати чи зробити ремонт та проживати там. Розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями відповідачів оцінює у сумі 100 000 грн.
Просив визнати договір про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. за реєстровим номером 1868 недійсним в частині переходу в приватну власність ОСОБА_3 приміщення 19а, площею 3,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_9 ;
усунути перешкоди у користуванні поза квартирним коридором, що розташований на 8 поверсі будинку АДРЕСА_9 і є спільним для входу у квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 з 8 поверху шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити незаконно зайняте та переобладнане у приміщення квартири АДРЕСА_10 , за власний рахунок привести позаквартирний коридор, площею 3,8 кв.м. у первісний стан відповідно до технічної документації та розблокувати вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 ;
стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у сумі 100 000 грн;
вирішити питання щодо судових витрат.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову у зв`язку з застосуванням строків позовної давності, задовольнивши позов про визнання частково недійсним договору, усунення перешкод у користуванні та здійсненні права власності спільним майном з підстав зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що лише після ознайомлення з матеріалами справи у 2021 році він дізнався, що позаквартирний коридор не просто самовільно незаконно захоплений відповідачами, а приєднаний до квартири ОСОБА_2 як приміщення 19-а, про що зазначено у договорі про поділ квартири від 13.12.2012. В результаті чого він звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, зокрема щодо визнання частково недійсним договору про поділ квартири від 13.12.2012. Оскільки він дізнався про факт включення позаквартирного коридору до квартири ОСОБА_2 як приміщення № 19-а, після ознайомлення з матеріалами справи в суді, то і перебіг строку позовної давності для нього почався саме з цієї дати. Зазначив, що той факт, що коридор заблокований власником квартири АДРЕСА_2 не має безперечного доказу того, що він його приєднав до своєї квартири як виділене приміщення № 19-а через нотаріальний договір і що саме захищати своє порушене право треба через визнання договору недійсним, а не шляхом усунення перешкод у користуванні. Він не мав об`єктивної можливості дізнатися про зміст нотаріального договору та включення до нього спірного приміщення до моменту витребування матеріалів з БТІ та Державного реєстру речових прав. Наявність запису в Державному реєстрі речових прав саме по собі не свідчить про можливість третіх осіб ознайомитися з текстом правочину, який є підставою такого запису.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позову у зв`язку із застосуванням строків позовної давності щодо вимог про визнання частково недійсним договору, усунення перешкод у користуванні та здійсненні права власності спільним майном, тому суд апеляційної інстанції в іншій частині рішення суду не переглядає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №435624374 від 16.07.2025 власниками шестикімнатної квартири АДРЕСА_11 є: 1\2 частки - ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності б\н, видане 04.04.2008 Київської районною у м.Харкові радою; 1\2 частини – ОСОБА_1 на підставі договору дарування №2524, виданий 28.11.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С.
Відповідно даних технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 розташована на 7,8 та 9 поверхах будинку. До приміщень №1-9 має вхід на 7 поверсі будинку з приміщення сходів під`їзду, а до приміщень №10-16 восьмого поверху будинку та приміщення дев`ятого поверху, має окремий вхід на 8 поверсі будинку через коридор загального користування (позаквартирний коридор) з квартирою АДРЕСА_5 .
28.11.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 укладено договір, відповідно до умов якого сторони визначили між собою порядок користування спільною квартирою АДРЕСА_1 таким чином, що приміщення квартири, що знаходяться на 7 поверсі з окремим виходом – у користуванні ОСОБА_9 , а приміщення квартири, що знаходяться на 8 та 9 поверхах з окремим виходом з 8 поверху – у користуванні позивача ОСОБА_1 (а.с.39 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 (а.с.196 том 2).
Відповідно даних витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №79568872 після смерті ОСОБА_9 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Юдіною О.С. 17.12.2024 заведена спадкова справа №73459579 (а.с.29 том 3).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія НОМЕР_1 , видане 27.01.2005 Київською районною радою м.Харкова на підставі розпорядження голови Київської районної ради м.Харкова від 26.01.2005 за №83 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №6356313 від 28.01.2005 ОСОБА_15 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_12 (а.с.162,163 том 1).
Відповідно до договору дарування квартири від 23.06.2006, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В., зареєстрований в реєстрі за №2116, ОСОБА_16 подарував ОСОБА_17 квартиру АДРЕСА_5 . Квартира розташована на 7-9 поверсі 9-ти поверхового цегляного будинку та складається з восьми жилих кімнат житловою площею 252,1 кв.м, загальною площею 444,9 кв.м. (а.с.175 том 1).
Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №35228396 від 20.08.2012 8-ми кімнатна квартира АДРЕСА_5 належить на праві власності: 22/100 частин - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №2241 від 11.10.2011, посвідчений ПНХМО Звєрєвим А.М.; 78/100 частин - ОСОБА_17 на підставі дубліката договору дарування №2116 від 23.06.2006, посвідчений ПНХМНО Горішнім Є.В., дублікат видано 22.06.2011, реєстраційний №2029 (а.с.186 том 1).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.10.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М., зареєстрований в реєстрі за №1561, ОСОБА_5 від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 23.06.2006 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. реєстровий №2118 діє ОСОБА_15 , продав ОСОБА_4 приміщення №11 площею 28.2 кв.м., №12 житловою площею 64.1 кв.м., №13 площею 2.2 кв.м., №14 площею 2 кв.м., №18-а площею 14.4 кв.м., №20 площею 4 кв.м., №21 площею 34.6 кв.м., №22 площею 3,3 кв.м. - загальною площею 152.8 кв.м., житловою площею -64.1 кв.м. у квартирі АДРЕСА_5 , що складає 34/100 частини вказаної квартири. Квартира в цілому складається з восьми кімнат. Площа квартири становить: загальна-444,9 кв.м., житлова- 252,1 кв.м. Власнику 22/100 частин вказаної квартири, ОСОБА_3 , відомо про продаж вказаної частини квартири (а.с.193 том 1).
З матеріалів інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 72937/9438 квартири АДРЕСА_5 вбачається, що 18.10.2012 до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» звернулася ОСОБА_3 із заявою про підготовку матеріалів про поділ квартири АДРЕСА_5 на дві самостійні квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 (а.с.196 том 1). 

Листом №31 від 20.11.2012 ОСББ «Чернишевського30», за підписом голови правління - Валяєва Є.Г., повідомив стосовно питання перепланування квартири АДРЕСА_5 таке. Житлове приміщення №19, площею 31.7 кв.м., було переобладнане у кухню - вітальню, площею 31.7 кв.м. Житлове приміщення №17, площею 25.6 кв.м., було розділено перегородкою на житлове приміщення площею 19.9 кв.м, та коридор площею 5.3 кв.м. Місто загального користування – коридор, площею 3.8 кв.м., між жилим приміщенням №19 площею 31.7 кв.м. та коридором №15 площею 3.5 кв.м., було приєднано до квартири АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим, ОСББ «Чернишевського 30» не заперечує щодо проведення переобладнання у квартирі АДРЕСА_2 та приєднання місця загального користування – коридору площею 3.8 кв.м (а.с.202 том 1). 

Разом з цим, з відповіді ОСББ «Чернишевського 30» №23/06-1 від 23.06.2025 на адвокатський запит №01/10 від 10.06.2025, вбачається, що відповідно до технічного плану будинку, а саме 8 поверху першої секції будинку АДРЕСА_9 , передбачено вихід з квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 на сходову клітину через загальний коридор площею 3.8 кв.м., який є нежитловим приміщенням. Усі приміщення будинку, що знаходяться поза приміщеннями квартир власників, такі як сходові клітини, коридори між квартирами, сходи, підвал та інше є місцями загального користування співвласників будинку, є майном об`єднання і знаходяться у їх спільній власності відповідно до Статуту ОСББ «Чернишевського 30». Відповідно до Статуту до виключної компетенції загальних зборів членів об`єднання належить питання про використання об`єктів, що перебувають у спільній власності членів об`єднання та прийняття рішень про передачу в оренду об`єктів , які перебувають у спільній власності членів об`єднання фізичним і юридичним особам. Отже, Статутом ОСББ не передбачена можливість передавання місць загального користування у власність членів ОСББ. Питання щодо передачі об`єктів, що перебувають у спільній власності членів об`єднання у користування фізичним та юридичним особам, приймаються на загальних зборах і оформлюється Рішенням таких зборів, а отже, таке погодження не може бути оформлено довідкою за приписом голови правління ОСББ.
Що питання приєднання місця загального користування позаквартирного коридору 3.8 кв.м. на 8 поверсі секції 1, що згідно плану поверху розташований між виходами з квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 повідомляють, що ані протоколу загальних зборів щодо розгляду цього питання, ані Рішення загальних зборів щодо погодження такої дії в ОСББ « Чернишевського 30» немає, а отже це питання на загальні збори не виносилося. В Статуті зазначено, що правління здійснює керівництво поточною діяльністю об`єднання і воно має право приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання за винятком тих, які належать до виключної компетенції загальних зборів Правління є виконавчим органом і підзвітне загальним зборам (а.с.6 том 3).

Листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.12.2012 повідомлено ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 повідомлено, що до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надійшла заява від ОСОБА_3 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 з проханням видати витяг для договору поділу сумісного майна співвласників квартири АДРЕСА_5 . Обстеженням від 13.11.2012 встановлено, що приміщення №1-10, №1а, балкон, частина лоджії – загальною площею 183.4 кв.м., житловою -103.1 кв.м. знаходяться у користуванні ОСОБА_8 та складають 62/100 частин, приміщення №11-14, 18а,20,22, балкон, частина лоджії, тераса загальною площею 145.6 кв.м., житловою - 64.1 кв.м., які знаходяться у користуванні ОСОБА_4 та складають 38\100 частини на ізольовану квартиру АДРЕСА_5 ; приміщення №15-19,19-а загальною площею 95.2 кв.м., житловою -47.5 кв.м. – ізольовані, з окремим санвузлом, кухнею, входом, які знаходяться у користуванні ОСОБА_3 та складають ізольовану квартиру АДРЕСА_2 (а.с.204 том 1).

Згідно договору поділу квартири від 13.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. та зареєстрований в реєстрі за №1868 ОСОБА_5 , який постійно мешкає в США від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 23.06.2006 приватним нотаріусом ХМНО Горішнім Є.В. реєстровий №2118 діє ОСОБА_15 та ОСОБА_4 (далі Співвласники-1), та ОСОБА_3 (далі Співвласник-2), далі разом Сторони, уклали договір про таке.
Сторони домовилися про поділ у натурі належної їм на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_5 . Згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №3660958, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», у зв`язку з уточненням при поточній інвентаризації загальна площа складає 424,1 кв.м., житлова -214.7 кв.м., кількість кімнат-7.
Співвласникам-1 належить 78/100 частин квартири на підставі дублікату договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. 23.06.2006 за реєстровим №2116, виданий приватним нотаріусом ХМНО Горішним Є.В. 22.06.2011, реєстровий №2029, право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.07.2011, витяг про державну реєстрацію прав №30679243, виданий КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 20.07.2011, реєстраційний №9717815, номер запису 74673 в книзі 1; ОСОБА_4 34/100 частин квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. 05.10.2012, реєстровий №1561, право власності зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», витяг №35841985 від 10.10.2012, реєстраційний номер 9717815, номер запису 74673 в книзі 1.
Співвласнику-2 належить 22/100 частин квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. 11.10.2011, реєстровий №2241, право власності зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.10.2011, витяг про державну реєстрацію прав №31693447, виданий КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 18.10.2011, реєстраційний №9717815, номер запису 74673 в кизі1. 
Згідно з відомостями, викладеними у висновку б/н, виданого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 05.12.2012 щодо технічної можливості поділу квартири, існує технічна можливість поділу в натурі квартири таким чином:
- у фактичному володінні та користуванні Співвласників-1 знаходяться та можуть бути виділені в натурі, ОСОБА_19 : приміщення №1-10, №1а, балкон, 1/2 частина лоджії - загальною площею 183,4 кв.м., житловою - 10311 кв.м, що складають 62/100 частини квартири АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 : приміщення №11-14, АДРЕСА_13 , балкон, 1/2 частина лоджії, тераса загальною площею 145,6 кв.м., житловою - 64,1 кв.м, що складає 38/100 частин квартири АДРЕСА_2 ;
- у фактичному володінні та користуванні Співвласника -2 знаходяться та можуть бути виділені в натурі: приміщення №15-19, 19а загальною площею 95,2 кв.м., житловою - 47,5 кв.м. ізольовані, з окремим санвузлом, кухнею, входом та складають ізольовану квартира АДРЕСА_2 .
Зазначене майно, яке знаходяться у володінні та користуванні в кожного із Сторін, має окремі входи, приміщення спільного користування відсутні.
Поділ квартири припиняє спільну часткову власність на нього між Співвласниками - 1 та Співвласником -2.
За цим договором в приватну спільну часткову власність переходить: ОСОБА_19 : приміщення №1-10, №1а, балкон, 1/2 частина лоджії - загальною площею 183,4 кв.м., житловою - 103,1 кв.м, що складають 62/100 частини квартири АДРЕСА_2 , вартістю 745800 гривень 00 копійок; ОСОБА_4 : приміщення №11-14. АДРЕСА_13 , балкон, 1/2 частина лоджії, тераса загальною площею 145,6 кв.м., житловою - 64,1 кв.м., що складає 38/100 частин квартири АДРЕСА_2 , вартістю 576300 гривень 00 копійок, та являє собою самостійний об`єкт нерухомого майна - ізольовану квартиру;
в приватну власність ОСОБА_3 переходить: приміщення №15-19, 19а загальною площею 95,2 кв.м., житловою - 47,5 кв.м. - ізольовані, з окремим санвузлом, кухнею, входом та складають ізольовану квартира АДРЕСА_2 , вартістю 372900 гривень 00 копійок, та являє собою самостійний об`єкт нерухомого майна - ізольовану квартиру.
Володіння, користування та розпорядження квартирами в подальшому буде здійснюватися кожною із Стороною самостійно (а.с.210,216 том 1).

В матеріалах інвентаризаційної справи наявна заява ОСОБА_15 про виготовлення двох самостійних технічних паспортів на квартиру АДРЕСА_5 згідно договору поділу квартири від 13.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. та зареєстрований в реєстрі за №1868 (а.с.218 том 1). 
З матеріалів інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №72937/9438 квартири АДРЕСА_5 та інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №22786280 квартири АДРЕСА_1 вбачається, що приміщення 19-а на момент укладення договору купівлі-продажу 22/100 квартири АДРЕСА_5 від 11.10.2011 не існувало і приміщення, яке зазначається у договорі поділу квартири від 13.12.2012, як приміщення №19-а, є місцем загального користування – коридором, площею 3.8 кв.м., між приміщенням №19 та 15 квартири АДРЕСА_2 та є тамбуром (коридором), з якого були виходи до квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 .
Відповідно до договору дарування від 27.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим, зареєстрований в реєстрі за №1741, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , квартиру АДРЕСА_5 . Квартира складається з двох кімнат, площа квартири становить: загальна-95.2 кв.м., житлова-47.5 кв.м (а.с.292-293 том 1).

Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №435628955 від 16.07.2025, власником двокімнатної квартири АДРЕСА_14 є ОСОБА_2 , правова підстава - договір дарування №1741, виданий 27.12.2013 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. 
Також вбачається, що попереднім власником квартири була ОСОБА_3 , правова підстава реєстрації права власності - договір про поділ квартири №1868 від 13.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. (а.с.30)
Відповідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №43626681 від 16.07.2025, власниками двокімнатної квартири АДРЕСА_5 є: 1/2 частини ОСОБА_20 ; 1/2 частини ОСОБА_21 (а.с.59 том 3).

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір щодо визнання частково недійсним договору, усунення перешкод у користуванні та здійсненні права власності спільним майном, відшкодування моральної шкоди.
Суд першої інстанції встановив, що площа квартири ОСОБА_2 була збільшена за рахунок частини приміщення загального користування (позаквартирний коридор), площею 3,8 кв.м. на 8 поверсі будинку, яке є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, а тому розпорядження таким приміщенням є неможливим без згоди усіх власників квартир будинку.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога ОСОБА_1 про визнання договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13.12.2012 недійсним в частині переходу в приватну власність ОСОБА_3 приміщення 19а, площею 3,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_5 та вимога щодо усунення перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирним коридором, що розташований на 8 поверсі будинку АДРЕСА_9 і є спільним для входу у квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 з 8 поверху шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити незаконно зайняте та переобладнане у приміщення квартири АДРЕСА_10 , за власний рахунок привести позаквартирний коридор, площею 3,8 кв.м. у первісний стан відповідно до технічної документації та розблокувати вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У цій частині рішення суду сторони не оспорюють.
Між тим, відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даними вимогами.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до положень ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення своїх прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) наголошував на тому, що «перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову в матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. Насамперед, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є об`єктивні обставини - самий факт порушення права, а із встановленням моменту порушення права позивача підлягають встановленню суб`єктивні обставини - момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення».
При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, тому обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Порівняльний аналіз термінів, застосованих у статті 261 ЦК України, «довідався» та «міг довідатися», дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Позивачу повинен довести не тільки факт незнання про порушене право, а також спростувати вказану презумпцію, тобто довести наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали дізнатись про порушене право.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Практика Верховного Суду щодо застосування позовної давності є усталеною (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 359/2421/15-ц (провадження № 14-168цс18), від 30 травня 2018 року у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18) та інші).
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами сплинула, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо позовної давності до вимог про усунення перешкод у користуванні та здійсненні права власності спільним майном, колегія суддів виходить з наступного.
До позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем протягом часу існування відповідного правопорушення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)).
Таким чином, позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.
У справі, що переглядається, позов ОСОБА_1 в цій частині за своєю суттю є негаторним, тому на нього позовна давність не поширюється.
Виходячи з того, що ОСОБА_1 не пропустив строки позовної давності на звернення до суду з даними позовними вимогами, колегія суддів дійшла висновку про помилковість суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих позовних вимог з цих підстав.
Що стосується вимог про визнання договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. за реєстровим номером 1868 недійсним в частині переходу в приватну власність ОСОБА_3 приміщення 19а, площею 3,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_5 , колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (частина друга статті 382 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 369 ЦК України).
Згідно з абзацом 10 частини першої статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності
У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 910/11948/18 вказано, що «об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ), яке є об`єднанням громадян, мета створення та діяльність якого прямо та безпосередньо пов`язана із забезпеченням і захистом прав співвласників будинку, є належним виразником інтересів більшості членів цього об`єднання. Водночас, інтереси об`єднання, як юридичної особи, не завжди співпадають з інтересами кожного члена об`єднання. З урахуванням мети створення, ОСББ має пряме та безпосереднє відношення до усіх питань, що стосуються будинку, а отже, може мати власну, окрему від інтересів кожного окремого члена об`єднання, матеріально-правову зацікавленість у спорах що стосуються будинку.
Наявність матеріально-правової зацікавленості у ОСББ у правовідносинах, що виникають щодо будинку чи його складових, утримання, експлуатації та інших подібних питань є передумовою визнання за ОСББ самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже, і права на звернення до суду із самостійним позовом. Окрім того, реальний захист прав співвласників будинку (членів ОСББ) у певних випадках потребує звернення до суду.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції у вирішенні спору в цій частині не звернув уваги на те, що позивач звернувся з позовом до суду на захист прав та законних інтересів співвласників будинку. Однак, таке право надано ОСББ «Чернишевська, 30» згідно з приписами статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Конституцією України та статутом Об`єднання, а також узгоджується з позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Горраіз Лізаррага та інші проти Іспанії» від 10 листопада 2014 року, заява № 62543/00».
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 815/219/17 (провадження № К/9901/3315/18).
У правовідносинах, які виникають щодо допоміжних приміщень багатоквартирного будинку чи його складових та інших подібних питань, є передумовою визнання саме за ОСББ або відповідною громадською організацією самостійної процесуальної правосуб`єктності, а отже, і права на звернення до суду із самостійним позовом.
Разом з тим звернення позивача, як власника квартири у спірному будинку, не спростовує визначені законом право безпосередньо ОСББ на захист інтересів співвласників багатоквартирного житлового будинку, у тому числі щодо допоміжних приміщень. При цьому позов ОСОБА_1 в цій частині пред`явлено не на захист свого порушеного права чи інтересу, а виключно на захист неперсоніфікованого, невизначеного кола осіб. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно зі статтею 48 ЦПК України сторонами в цівільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач - особа, якій належить право вимоги; належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.
Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача.
Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.
Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
При цьому слід ураховувати, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Тобто, якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги (особа, права якої не порушені та не оспорені), суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 25 жовтня 2022 року у справі № 607/14378/21 (провадження № 61-5246св22).
Таким чином, з вимогами щодо права діяти з питань захисту прав та інтересів мешканців будинку, зокрема про визнання договору недійсним, позов мав би бути пред`явлений від імені ОСББ.
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обгрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання договору про поділ квартири, що є спільною частковою власністю від 13.12.2012, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. за реєстровим номером 1868 недійсним в частині переходу в приватну власність ОСОБА_3 приміщення 19а, площею 3,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_5 . В контексті обставин цієї справи належним позивачем у цій частині вимог є ОСББ.
У зв`язку з чим відсутні підстави для застосування строку позовної давності щодо цих вимог, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що листом № 31 від 20.11.2012 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чернишевська, 30» надало згоду на приєднання спірного приміщення до квартири АДРЕСА_2 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зі змісту вказаного листа вбачається, що голова ОСББ «Чернишевська, 30» не заперечував проти вже проведеного перепланування квартири та приєднання місця загального користування – коридору площею 3.8 кв.м. Цей лист та матеріали справи не містять доказів того, що питання про надання згоди на приєднання спірного приміщення до квартири АДРЕСА_2 було винесено на вирішення загальних зборів ОСББ «Чернишевська, 30» та було ухвалено позитивне рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної шкоди не оскаржувалось та не переглядалось.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки одну позовну вимогу задоволено, тому судовий збір за подачу позову в розмірі 840,80 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261,20 грн, а всього 2102,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..
З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 2623,20 грн, однак ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 4123,20 грн, тобто зайво сплачені кошти становлять 1500,00 грн, які підлягають поверненню апелянту.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 , – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання частково недійсним договору – змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні та здійсненні права власності спільним майном – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та здійсненні права власності спільним майном – задовольнити.
Усунути перешкоди у користуванні позаквартирним коридором, площею 3,8 кв м, що розташований на 8 поверсі будинку АДРЕСА_9 і є спільним для входу у квартиру АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 з 8 поверху шляхом зобов`язання ОСОБА_2  звільнити це незаконно зайняте та переобладнане приміщення загального користування за власний рахунок привести його у первісний стан відповідно до технічної документації та розблокувати вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 .
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди не оскаржувалось та не переглядалось.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 2102,00 грн за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.
Зобов`язати Управління Державної казначейської служби в Основ`янському районі міста Харкова повернути ОСОБА_1 частину сплаченого за квитанцією до платіжної інструкції № 2.458962645.1 від 22.12.2025 на рахунок UA398999980313161206080020661, отримувач коштів ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, судового збору, а саме у розмірі 1500,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 червня 2026 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

В.Б. Яцина