ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1730/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року (суддя В.В. Ільков) у справі № 160/1730/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Військова частина НОМЕР_2 , у якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача - Військової частини НОМЕР_1 , а саме відмову, оформлену повідомленням військової частини НОМЕР_1 , надісланим на адресу командира військової частини НОМЕР_2 за вих. №154/117/43435 від 22.12.2025, у призначенні та виплаті позивачу у відповідності до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (зі змінами, внесеними Постановою КМУ №942 від 30.07.2025) та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд, виплати призначеної наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05.12.2025 №195АГД одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, а саме як громадянину України, який до набрання чинності Постановою у віці до 25 років був прийнятий або призваний на військову службу під час воєнного стану, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, має травму (поранення, контузію, каліцтво), одержану під час захисту Батьківщини, під час проходження військової служби був атестований до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу "молодший лейтенант";
- зобов`язати відповідача – Військову частину НОМЕР_1 утриматись від вчинення дій (ухвалення рішень), спрямованих на перешкоджання або заборону реалізації права позивача у відповідності до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (зі змінами, внесеними Постановою КМУ №942 від 30.07.2025) та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 року №5601/уд, на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження військової служби в бойових умовах, а саме як громадянину України, який до набрання чинності Постановою №153 у віці до 25 років був призваний на військову службу 
під час воєнного стану, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, має травму (поранення, контузію, каліцтво), одержану під час захисту Батьківщини, під час проходження військової служби був атестований до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу "молодший лейтенант";
- зобов`язати відповідача – Військову частину НОМЕР_1 забезпечити надсилання на адресу Головнокомандувача Збройних Сил України як розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, а також до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України інформації та документів, необхідних для здійснення позивачу виплати одноразово грошової винагороди за тривалість проходження військової служби в бойових умовах.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови, яку оформлено повідомленням військової частини НОМЕР_1 , стосовно призначення та виплати позивачу згідно постанови КМУ №153 одноразової грошової винагороди, є протиправними та порушують право позивача на належне грошове забезпечення.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 суму понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В іншій частині - відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що у спірних правовідносинах Кабінет Міністрів України з метою підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану прийняв постанову №153, якою установив додаткові права для громадян України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, на які, на переконання суду першої інстанції, має право і позивач.
Суд першої інстанції вважав, що відповідач не навів належних мотивів та не надав належних доказів у спростування доводів позивача про наявність у нього права на виплату одноразової грошової винагороди у в розмірі 1 млн. гривень на підставі Постанови №153.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зокрема у такій редакції: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачу одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1000000грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що згідно окремого доручення Міністра оборони України №5601/уд від 26.09.2025 зобов`язано командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України проводити заходи внутрішнього контролю шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування винагороди та допомоги протягом трьох днів з дати отримання підтверджуючих документів. Зауважує, що він у спірних правовідносинах не приймав рішення, а лише провів заходи внутрішнього контролю шляхом здійснення перевірки законності нарахування позивачу винагороди згідно постанови КМУ №153. Наполягає, що позивач у спірних правовідносинах має виконати критерії, що визначені у абз.2 п.4 постанови КМУ №153. Звертає увагу, що згідно довідки військової частини НОМЕР_3 №13/829 від 06.12.2024 року позивач на момент набрання чинності постановою КМУ №153 брав безпосередню участь у бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів державних у зв`язку з військовою агресією рф проти України лише 169 днів, однак ця довідка на думку скаржника не є беззаперечним підтвердженням участі позивача у бойових діях в районі ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора. Зауважує, що позивач згідно довідки військової частини НОМЕР_3 №13/829 від 06.12.2024 року має лише 49 днів участі у бойових діях у званні рядового, сержантського складу, адже позивач отримав 29.07.2023 первинне офіцерське звання. Вважає, що лише довідка ВЛК може підтвердити встановлення причинного зв`язку отримання травми із захистом Батьківщини (Вітчизни), а довідка про обставини травми військової частини НОМЕР_3 від 07.10.2024 №13/650 не є довідкою ВЛК. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що солдат запасу позивач був призваний на військову службу за призовом по мобілізації у віці 22 роки.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 14.03.2022 №4 (по стройовій частині) позивач був зарахований до списків особового складу та призначений на посаду відповідального виконавця групи персоналу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 29.07.2023 року №269 (по особовому складу) з позивачем укладено контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу та присвоєне йому первинне військове звання "молодший лейтенант".
З 12.04.2025 року по теперішній час старший лейтенант позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 06.12.2024 №13/829 позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України у періоди з 17.11.2022 по 31.11.2022, 01.04.2023 по 11.04.2023, з 29.06.2023 по 29.06.2023, з 01.07.2023 по 25.07.2023, з 30.07.2023 по 06.08.2023, з 10.08.2023 по 19.08.2023, з 21.08.2023 по 12.09.2023, з 25.09.2023 по 08.10.2023, з 11.10.2023 по 16.10.2023, з 18.10.2023 по 18.10.2023, з 20.10.2023 по 02.11.2023, з 06.08.2024 по 16.08.2024, що в сукупності становить 169 (сто шістдесят дев`ять) днів на момент набрання чинності Постановою №153.
Згідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 07.10.2024 року №13/650, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , лейтенант ОСОБА_1 18.09.2024 отримав мінно-вибухову травму за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань згідно бойового розпорядження в н.п. Угроїди Сумської області, внаслідок артилерійського обстрілу збройних сил рф.
07.11.2025 року позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 щодо виплати йому у відповідності до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (зі змінами, внесеними Постановою КМУ №942 від 30.07.2025) та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, а саме як громадянину України, який до набрання чинності Постановою №153 у віці до 25 років був прийнятий або призваний на військову службу під час воєнного стану, брав безпосередню участь в районах ведення воєнних (бойових) дій, має поранення (травму, контузію, каліцтво, одержане під час захисту Батьківщини), під час проходження військової служби був атестований до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу "молодший лейтенант".
Розглянувши рапорт позивача, командиром військової частини НОМЕР_2 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 за вих. №1790/3606 від 29.11.2025 року було надіслано для погодження документи позивача, в тому числі попередній розрахунок виплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах.
З результатом розгляду військовою частиною НОМЕР_1 було повідомлено про можливість перевірки наданих документів після видання відповідного наказу (вих. №154/181/1-3621 від 02.12.2025).
Після видання командиром військової частини НОМЕР_2 наказу №195АГД від 05.12.2025 року про виплату позивачу одноразової винагороди, вказаний наказ, попередній розрахунок виплати, рапорт позивача з доданими документами було повторно надіслано супровідним листом вих. №1790/3828 від 17.12.2025 року на адресу командира військової частини НОМЕР_1 .
За результатом розгляду відповідачем надісланих документів до військової частини НОМЕР_2 надійшло погодження щодо розрахунку виплати одноразової винагороди (вих.№154/128/1/42955 від 18.12.2025 року).
Водночас, за вих.№ 154/117/43435 від 22.12.2025 з військової частини НОМЕР_1 надійшла відмова у погодженні виплати позивачу одноразової винагороди з огляду на його невідповідність критеріям, встановленим Постановою №153.
В обґрунтування відмови покладено висновки юридичної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позиція відповідача полягає в тому, що відповідно до Окремого доручення, право на винагороду також мають військовослужбовці з числа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, а також інших утворених відповідно до законів України військових формувань, що відповідають умовам Постанови КМУ №153, яким після набрання чинності Постанови №153, а саме після 13.02.2025 присвоєно офіцерське звання. Водночас, згаданий військовослужбовець, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) № 269 від 29.07.2023 отримав 29.07.2023 офіцерське звання "молодший лейтенант", тобто до набрання чинності Постанови КМУ № 153. Дату отримання поранення вказано 18.09.2024 року, коли військовослужбовець також вже мав офіцерське звання.
У подальшому згідно з п. 1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 22.12.2025 року № 200 було скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 05.12.2025 року №195АГД, як нереалізований.
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 (далі Постанова КМУ №153 в редакції станом на час спірних правовідносин) у п.1 Кабінет Міністрів України постановив погодитися з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Абзац 2 пункту 4 постанови КМУ №153 установив, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Згідно абз. 4 п.4 постанови КМУ №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Відповідно до абз.6 та 8 п.4 постанови КМУ №153 виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”.
Колегія суддів з`ясувала, що позивач з березня 2022 року призваний на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, проходить військову службу й по цей час, 29.07.2023 року позивач уклав контакт на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу та йому присвоєне первинне військове звання "молодший лейтенант".
Разом з тим, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 06.12.2024 №13/829 позивач брав безпосередню участь в бойових діях під час здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України у періоди з 17.11.2022 по 31.11.2022, 01.04.2023 по 11.04.2023, з 29.06.2023 по 29.06.2023, з 01.07.2023 по 25.07.2023, з 30.07.2023 по 06.08.2023, з 10.08.2023 по 19.08.2023, з 21.08.2023 по 12.09.2023, з 25.09.2023 по 08.10.2023, з 11.10.2023 по 16.10.2023, з 18.10.2023 по 18.10.2023, з 20.10.2023 по 02.11.2023, з 06.08.2024 по 16.08.2024, що в сукупності становить 169 (сто шістдесят дев`ять) днів на момент набрання чинності Постановою КМУ №153.
Відтак, довідка військової частини НОМЕР_3 від 06.12.2024 №13/829 підтверджує безпосередню участь позивача у бойових діях, що є необхідним згідно абз. 2 пункту 4 постанови КМУ №153 для виплати грошової винагороди, однак така участь позивача у бойових діях у сукупності становить 169 днів, що є меншим 6 місяців станом на дату набрання чинності постановою КМУ №153.
Проте, за відомостями довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 07.10.2024 року №13/650, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 , лейтенант ОСОБА_1 18.09.2024 отримав мінно-вибухову травму за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань згідно бойового розпорядження в н.п. Угроїди Сумської області, внаслідок артилерійського обстрілу збройних сил рф.
Ця довідка від 07.10.2024 року №13/650 складена за формою, що передбачена додатком №5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402), яке затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402.
Так, вищевказана довідка №13/650 підтверджує наявність у позивача поранення (травми), одержаної під час захисту Вітчизни (Батьківщини), що в силу положень абз. 4 п.4 постанови КМУ №153 дає право позивачу на виплату винагороди передбаченої абз.2 п.4 постанови КМУ №153 у повному розмірі. Отже, керуючись приписами абз.2 та 4 п.4 постанови КМУ №153 колегія суддів відхиляє аргументи скаржника стосовно недотримання позивачем вимоги щодо безпосередньої участі у бойових діях.
Апеляційний суд вважає хибними доводи скаржника про те, що довідка від 07.10.2024 року №13/650 не є підставою для застосування абз.4 п.4 постанови КМУ №153, адже приписи абз.4 п.4 постанови КМУ №153 не передбачають підтвердження наявності поранення (травми) виключно постановою ВЛК, назва довідки безпосередньо свідчить про її зміст та підстави видачі, а згідно приписів Положення №402 саме висновок із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка складена за формою згідно додатку №5 до Положення №402, застосовується при прийнятті ВЛК постанови про причинний зв`язок травми (поранення, контузії, каліцтва).
Колегія суддів зазначає про помилковість доводів скаржника стосовно присвоєння позивачу військового звання молодший лейтенант, адже таке присвоєння в силу приписів абз.6 та 8 п.4 постанови КМУ №153 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової винагороди, що передбачена абз. 2 п.4 постанови КМУ №153.
Таким чиним, колегія суддів зазначає, що у спірному випадку позивач у віці до 25 років призваний на військову службу під час воєнного стану, проходить військову службу, брав безпосередньо участь у бойових діях, що передбачені абз.2 п.4 постанови КМУ №153 менше 6 місяців, але з урахуванням абз. 4 п.4 постанови КМУ №153 має право на виплату винагороди в повному обсязі, а в силу приписів абз.6 та 8 п.4 постанови КМУ №153 присвоєння позивачу військового звання молодший лейтенант не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової винагороди, що передбачена абз. 2 п.4 постанови КМУ №153.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем дотримано вимоги п.4 постанови КМУ №153 для отримання в повному обсязі виплати одноразової грошової винагороди. 
В свою чергу, керуючись приписами окремого доручення Міністра оборони України №5106/уд від 26.09.2025 року, у спірному випадку за вих.№ 154/117/43435 від 22.12.2025 саме від військової частини НОМЕР_1 надійшла відмова у погодженні виплати позивачу одноразової винагороди з огляду на його невідповідність критеріям, встановленим Постановою КМУ №153.
За цих обставин, колегія суддів вважає, що саме військовою частиною НОМЕР_1 вчинено протиправні дії щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ №153.
Отже, військовою частиною НОМЕР_1 вчинено протиправні дії стосовно позивача, а тому судом першої інстанції правильно саме її зобов`язано вчинити дії з метою належного захисту прав позивача.
Таким чином, колегія суддів вважає, що передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2026 у справі № 160/1730/26 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров