УХВАЛА
м. Київ

19 травня 2026 року 
справа № 320/32367/25
адміністративне провадження № К/990/22154/26 

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області
на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року
у справі №320/32367/25 
за позовом Підприємства об`єднання громадян «КОНКОРДІЯ»
до Головного управління ДПС у Київській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

УСТАНОВИВ:

15 травня 2026 року на адресу Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №320/32367/25, предметом спору в якій є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18 березня 2025 року № 109930705 форми «В1», яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування Підприємству об`єднаних громадян «КОНКОРДІЯ» на суму 46077 080, 00 гривень та застосовано штрафну санкцію в розмірі 11519270,00 гривень; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18 березня 2025 року № 109940705 форми «В4», яким встановлено суму завищення Підприємству об`єднаних громадян «КОНКОРДІЯ», що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 110684858,00 гривень.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року, позов задоволено.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання скаржником вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстава (підстави) для оскарження судових рішень у касаційному порядку.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Так, системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);
- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 

Передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підстава для касаційного оскарження судових рішень пов`язана із випадками порушеннями судами попередніх інстанції норм процесуального права, передбачених частинами другою і третьою статті 353 КАС України. При цьому, у випадку зазначення у касаційній скарзі обґрунтованих доводів про наявність підстав для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд відповідно до частини третьої статті 353 КАС України (обов`язкові підстави) визначення скаржником пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України як самостійної підстави для касаційного оскарження судових рішень може бути прийнятним.

Однак, доводи про не встановлення судом істотних обставин справи або не дослідження доказів у справі стосуються порушення судом норм процесуального права, які відповідають частині другій статті 353 КАС України, як підстава для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд є прийнятними за умови обґрунтованості заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Тобто, доводи про порушення судом норм процесуального права, передбачених частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним. Доведення наявності підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, в частині одного з висновків суду не може бути підставою для відкриття касаційного провадження в частині іншого висновку з підстав порушення норм процесуального права, передбачених частиною другою статті 353 КАС України.

До того ж, якщо скаржник уважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону Верховний Суд установив, що касаційна скарга не містить належного визначення підстав касаційного оскарження у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України. 

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2026 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №320/32367/25 було повернуто особі, яка її подала, з огляду на невикладення передбачених КАС України підстав касаційного оскарження. 

Подана повторно касаційна скарга не містить належного усунення недоліків, на які було вказано Верховним Судом в ухвалі про повернення касаційної скарги.

Так, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржник повторно посилається на пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права. 

Втім наведені доводи не свідчать про належне викладення підстав касаційного оскарження у розумінні статей 328, 330 КАС України.

Так, при посиланні на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повторно наводить перелік постанов Верховного Суду щодо загальних підходів до оцінки первинних документів, реальності господарських операцій, формування податкового кредиту, наслідків наявності кримінальних проваджень та статусу ризикового платника податків, однак не визначає конкретної норми права, яку, на його думку, суд апеляційної інстанції застосував без урахування відповідного висновку Верховного Суду, а також не обґрунтовує подібності правовідносин у справах, на які посилається.

Наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до викладення обставин справи, цитування окремих висновків Верховного Суду та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами попередніх інстанцій.

Водночас зі змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, дослідив наявні у матеріалах справи первинні документи, митні декларації, документи щодо здійснення позивачем імпортних операцій, наявності трудових ресурсів, орендованих приміщень, а також надав оцінку доводам контролюючого органу щодо кримінальних проваджень та статусу позивача як ризикового платника податків. 

Таким чином, доводи касаційної скарги у цій частині спрямовані фактично на переоцінку встановлених судами обставин справи та досліджених доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Також скаржник повторно посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи про неналежне дослідження судами доказів та безпідставне врахування висновку експерта. 

Проте такі доводи також не містять належного обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Скаржником не конкретизовано, які саме обставини встановлені судами на підставі недопустимих доказів, у чому полягає недопустимість відповідного доказу, які саме докази судами не досліджені та яким чином це могло вплинути на правильність вирішення справи.

При цьому зі змісту постанови суду апеляційної інстанції убачається, що висновок експерта не був покладений судами в основу судового рішення як єдиний доказ, а оцінювався у сукупності з іншими наявними у справі доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, митними деклараціями, документами щодо здійснення господарської діяльності позивача та іншими доказами, дослідженими судами під час розгляду справи. 

Наведені ж у касаційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду скаржника з оцінкою доказів, наданою судами попередніх інстанцій, та необхідність їх переоцінки.

Отже, повторно подана касаційна скарга не містить належного викладення передбачених КАС України підстав касаційного оскарження судових рішень, а недоліки касаційної скарги, на які було вказано Верховним Судом в ухвалі від 27 квітня 2026 року, скаржником не усунуто.

Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За змістом частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 243, 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі №320/32367/25 за позовом Підприємства об`єднання громадян «КОНКОРДІЯ» до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	Р.Ф. Ханова