ф
УХВАЛА

18 червня 2026 року 
м. Київ

справа №9901/459/21
адміністративне провадження №П/9901/459/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: головуючого (судді-доповідача) Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Васильєвої І.А., Олендера І.Я., Ханової Р.Ф. 

розглянув як суд першої інстанції у порядку письмового провадження заяву представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі №9901/459/21 за адміністративним позовом народного депутата України ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року народний депутат України ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Верховної Ради України, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Верховної Ради України, зобов`язати Верховну Раду України вчинити дії.

Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.04.2023 адміністративний позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору. 

Додатковим рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.06.2023 вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 09.11.2023 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.04.2023 залишила без змін. Додаткове рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.06.2023 залишено без змін.

Додатковою постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Верховної Ради України судові витрати.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.08.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про зобов`язання подати звіт про виконання судових рішень у справі №9901/459/21. 

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.04.2026 ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.08.2025 змінено. Викладено мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. У решті ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.08.2025 залишено без змін.

08.06.2026 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

У зв`язку з обранням судді Гімона М.М. до Великої Палати Верховного Суду, перебуванням у відрядженні судді Дашутіна І.В. здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого, колегію суддів для розгляду цієї справи визначено у складі: головуючий (суддя-доповідач) Хохуляк В.В., судді: Васильєва І.А., Бившева Л.І., Олендер І.Я., Ханова Р.Ф.

Розглядаючи заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, суд установив наступне.

Представник позивача подала до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. Як зазначається у заяві, що на виконання судових рішень у цій справі Верховним Судом було видано виконавчі листи у адміністративній справі від 21.01.2024. Водночас, Верховною Радою України в особі головного розпорядника бюджетними коштами - Управління справами Апарату Верховної Ради України було лише частково виконано судові рішення, а саме сплачено ОСОБА_1 : 730,94грн - не сплаченими залишаються 177,06грн; 13312,69грн - не сплаченими залишаються 3224,81грн; 26831,05грн - не сплаченими залишаються 6499,45грн. Решта коштів не сплачені з посиланням на те, що вони були утримані Управлінням, як податковим агентом, в якості податків та зборів під час виплати доходу ОСОБА_1 . Таким чином, відповідачем не було виконано судові рішення на суму 9901,32грн., що суперечить вимогам пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", пункту 5 частини третьої статті 2 та статті 14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень. В обґрунтування протиправності дій відповідача по виконанню судових рішень позивач указує, що відповідач порушив частини першу, другу статті 22 ЦК України, підпункт "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, оскільки відшкодовані позивачу судові витрати не оподатковуються ПДФО та військовим збором, що підтверджує Міністерство фінансів України в листі від 14.06.2024 вих. № 11220-04-62/18260.

Посилаючись на висновки судів у справах №520/5925/19, №520/4544/2020, №П/811/3438/15, №913/260/24 позивач доводить, що сума судових витрат, яка відшкодовується фізичній особі за рішенням суду юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника і не є додатковим благом, яке оподатковується податком на доходи фізичних осіб і військовим збором на загальних підставах, оскільки ці суми за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. У даному випадку, ОСОБА_1 не отримувала заробітну плату або будь-який інший дохід. А компенсація Верховною Радою України понесених судових витрат за своєю правовою природою є відшкодуванням завданих ОСОБА_1 реальних збитків (судових витрат, понесених для відновлення свого порушеного права) та не призводить до приросту фінансового стану останньої. Таким чином, враховуючи вищенаведене, сума судових витрат не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб і військовим збором.

На переконання позивача, з викладеного вбачається, що дії відповідача по самовільному утриманню податків і зборів з судових витрат позивача, які згідно судових рішень мали в повному обсязі бути відшкодовані останній, є протиправними. Позивач відзначає, що як передбачено нормою статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу. Приписами статті 249 унормовано, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Враховуючи вказане, позивач констатує, що у справі наявні підстави для постановлення за результатами розгляду цієї заяви окремої ухвали, в якій надати відповідачу вказівку у визначені судом строки усунути причини та умови, що сприяли порушенню закону, шляхом сплати на користь позивача недоплаченої суми судових витрат згідно судових рішень у розмірі 9901,32грн. 

На підставі викладеного позивач просить суд:

визнати протиправними дії Верховної Ради України по неналежному виконанню судових рішень у адміністративній справі №9901/459/21, а саме: рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.04.2023 в частині несплати ОСОБА_1 177,06грн; додаткового рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.06.2023 в частині несплати ОСОБА_1 3224,81грн; додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 в частині несплати ОСОБА_1 6499,45грн.;

винести окрему ухвалу, якою: надати вказівку Верховній Раді України сплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену суму судових витрат у розмірі 9901,32грн протягом десяти днів з моменту набрання законної сили окремою ухвалою; встановити Верховній Раді України 15-ти денний строк з моменту набрання законної сили окремою ухвалою для надання Верховному Суду відповіді про результати виконання вказівки.

Крім того, позивач просить урахувати, що у даному випадку наявні підстави для поновлення позивачу пропущеного строку для подання даної заяви, оскільки такий пропуск стався з поважних причин. Так, позивач вживала всіх можливих заходів для забезпечення повного виконання судових рішень, а саме зверталася до: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконавчими листами з метою примусового виконання судових рішень; Державної казначейської служби України з метою виконання судових рішень; Верховного Суду з заявою про зобов`язання Відповідача подати звіт про виконання судових рішень в порядку статей 381-1 та 382 КАС України; Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Верховного Суду від 20.08.2025 у справі №9901/459/21. Постанова Великої Палати Верховного Суду була отримана представником позивача - адвокатом Наконечним В.Л. через підсистему "Електронний Суд" 29.05.2026. З цього моменту фактично Позивачу стало зрозуміло, що було використано всі можливі способи відновлення свого порушеного права на належне виконання судових рішень. Єдиним останнім можливим способом захисту залишилось подання до Верховного Суду, як суду першої інстанції, заяви про визнання протиправними дій Відповідача по виконанню судових рішень в порядку статті 383 КАС України. Викладені обставини у сукупності свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України та наявність підстав для поновлення такого строку.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Частиною четвертою статті 383 КАС України передбачено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Як зазначено частиною першою статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05).

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання застосування передбаченого статтею 383 КАС України строку подання заяви, у постанові від 07.07.2021 у справі №9901/226/19 дійшла наступних висновків:

Власне установлений частиною четвертою статті 383 КАС України десятиденний строк звернення особою-позивачем з відповідною заявою передбачає, що така особа має право подати заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності на стадії виконання судового рішення упродовж цього відтинку, щойно дізнається або не могла не дізнатися, що суб`єкт владних повноважень діє відносно неї протиправно (видає не ті рішення або не видає відповідних рішень, займає пасивну позицію щодо виконання рішення суду, вдається до інших подібних дій).

Для визнання моменту відліку строку подання заяви має значення також обставина чи були дії, бездіяльність, рішення відповідача протиправними і чи особа-позивач мала реальну можливість (повинна була) дізнатися про юридичну природу такої поведінки (рішення, дії, бездіяльності), тобто коли вона насправді стала суб`єктом відповідних правовідносин, зумовлених протиправною поведінкою відповідача на стадії виконання рішення.

Важливо, що не будь-яка інформація, що стосується виконання судового рішення, може бути свідченням неналежного (протиправного) виконання рішення суду, а лише та, зі змісту якої можна визначити її протиправність.

Отже, день (явище, фактор), з якого починається перебіг строку оскарження, не є статичним, він є мінливим, ситуативним, динамічним, залежить від конкретних умов виконання судового рішення, послідовності та ролі дій суб`єктів виконавчого провадження.

Видається правильним, що визначення цього дня має провадитися не стільки від якоїсь певної разової зовнішньої події, скільки від сукупності факторів, приміром таких, що залежать від ролі, характеру та ступеня участі як стягувача, так і боржника. Власне зі співвідношення змісту дій суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, з одного боку, і дієвого ставлення стягувача до таких дій, з другого, можна визначити правову природу цих дій, час, з якого вони виникли й упродовж якого вони тривають, а звідси визначити, чи знав про них позивач, і якщо реально знав (не міг не знати) і через якийсь проміжок часу звернувся за захистом від них, то тоді можна уяснити правову природу цього звернення й визначити, чи воно було вчасним або відбулося з пропуском строку.

Суд не повинен тлумачити положення частини четвертої статті 383 КАС України у такий спосіб, щоб створювати перешкоди для забезпечення виконання рішення суду, і має бути в одній системі координат із принципом обов`язковості судового рішення.

З урахуванням указаного, колегія суддів не вбачає підстав не поновити пропущений строк для подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Як унормовано частиною п`ятою статті 383 КАС України, у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

Дослідивши матеріали та наведені заявником доводи, суд дійшов висновку, що заява позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду підлягає залишенню без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 383 КАС України унормовано правовідносини щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (частина перша статті 383 КАС України)

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина шоста статті 383 КАС України).

Частинами першою-п`ятою статті 249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

У цій справі судом установлено, що народний депутат України ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Верховної Ради України, у якому просила: 

визнати протиправним та скасувати рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України, прийняте 05.11.2021 на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії ІХ скликання;

зобов`язати Верховну Раду України опублікувати у газеті Верховної Ради України "Голос України" оголошення про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду;

зобов`язати головуючого на пленарному засіданні Верховної Ради України під час пленарного засідання оголосити про прийняття судом пункту 1 резолютивної частини рішення суду.

Рішенням суду, яке залишено без змін за наслідками апеляційного перегляду, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Верховної Ради України про позбавлення народного депутата України ОСОБА_1 права брати участь у п`яти пленарних засіданнях Верховної Ради України, прийняте 05.11.2021 на двадцятому пленарному засіданні шостої сесії Верховної Ради України ІХ скликання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено стягнути з Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908грн. 

Додатковим рішенням, залишеним без змін за наслідками апеляційного перегляду, ухвалено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16537,50грн.

Додатковою постановою Великої Палати ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Верховної Ради України судові витрати у розмірі 33330,50грн.

Матеріалами справи підтверджується, що Касаційний адміністративний суд видав виконавчі листи, строк пред`явлення до виконання 10.11.2026, 10.11.2026, 19.01.2027. 

Як слідує, граничний строк пред`явлення до виконання виконавчих листів не сплинув.

Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчі листи у справі №9901/459/21 від 21.01.2024 повернуто без виконання, у зв`язку з тим, що рішення про стягнення з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Державною казначейською службою України виконавчі листи у справі №9901/459/21 від 21.01.2024 повернуто без виконання у зв`язку з тим, що у відповідача відсутній ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а також тому, що Верховна Рада України не обслуговується та не має відкритих рахунків в органах Казначейства.

Управлінням справами Апарату Верховної Ради України на виконання рішень суду в добровільному порядку здійснено відшкодування ОСОБА_1 понесених судових витрат за вирахуванням податків і зборів на загальну суму 40874,68грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 11.03.2024. 

Позивач звернулась до суду з заявою у порядку статей 381-1, 382 КАС України, просила суд зобов`язати Верховну Раду України протягом десяти робочих днів з моменту постановлення відповідної ухвали Касаційним адміністративним судом подати до суду звіт про виконання судових рішень у справі №9901/459/21.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судових рішень.

Велика Палата погодилась з висновком Касаційного адміністративного суду про наявність підстав для відмови в задоволенні заяви. Разом з цим, Велика Палата вважала помилковими висновки Касаційного адміністративного суду, що порушені сторонами питання, які стосуються застосування норм матеріального права при виконанні судових рішень у цій справі, можуть бути предметом розгляду окремого судового провадження. Постановою Великої Палати оскаржувану ухвалу змінено. Викладено мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Відтак, у межах адміністративної справи №9901/459/21 ухвалено судові рішення про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судового збору та судових витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 50776грн. 

Управлінням справами Апарату Верховної Ради України на виконання рішень суду в добровільному порядку здійснено нарахування до відшкодування ОСОБА_1 понесених судових витрат у розмірі 50776грн., з одночасним вирахуванням з цієї суми податків і зборів у сумі 9901,32грн. Здійснено відшкодування ОСОБА_1 понесених судових витрат згідно з рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05.04.2023 - 730,94грн; згідно з додатковим рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07.06.2023 - 13312,69грн; згідно з додатковою постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 - 26831,05грн на загальну суму 40874,68грн.

Позивачем у поданій заяві не заперечується здійснення Управлінням справами Апарату Верховної Ради України у добровільному порядку визначення суми, що підлягає відшкодуванню за трьома судовими рішеннями, та правильності обрахунку вказаної суми.

Як слідує з обґрунтування заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі №9901/459/21, позивач не погоджується зі способом виконання відповідачем рішень у цій справі, а саме стягненням відповідачем сум податку та збору, який, на думку позивача, порушує її права. Зокрема, позивачем у поданій заяві зазначено наступне: "Обґрунтування протиправності дій відповідача по виконанню судових рішень зазначено, що Відповідач порушив ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, пп. "а" пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, оскільки відшкодовані Позивачу судові витрати не оподатковуються ПДФО та військовим збором". 

Позивач доводить протиправність дій суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду, що полягає у нарахуванні Управлінням справами Апарату Верховної Ради України податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу за рішеннями суду, при виконанні Управлінням функцій податкового агента. 

Важливо нагадати, що не будь-яка інформація, що стосується виконання судового рішення, може бути свідченням неналежного (протиправного) виконання рішення суду, а лише та, зі змісту якої можна визначити її протиправність.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач просить винести окрему ухвалу, якою надати вказівку суб`єкту владних повноважень сплатити на користь позивача недоплачену суму судових витрат протягом десяти днів з моменту набрання законної сили окремою ухвалою; встановити відповідачу 15-ти денний строк з моменту набрання законної сили окремою ухвалою для надання суду відповіді про результати виконання вказівки.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (стаття 383 КАС України).

Суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними (стаття 249 КАС України).

Слід ураховувати, що зазначені процесуальні дії в контексті вказаних норм, є диспозитивним правом суду, яке суд може використовувати залежно від наявності об`єктивних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами.

Надіючи оцінку доводам позивача, якими обгрунтовано подану у порядку статті 383 КАС України заяву, суд виходить з такого. 

У цій справі у постанові Великої Палати Верховного Суду, за наслідками апеляційного перегляду ухвали Касаційного адміністративного суду про відмову у задоволенні заяви представника позивача про зобов`язання подати звіт про виконання судових рішень у справі №9901/459/21, зазначено, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у добровільному порядку правильно визначив суму, що підлягає відшкодуванню за рішеннями у цій справі. 

Крім того, указано, що спірним же для сторін є питання правомірності нарахування Управлінням справами Апарату ВРУ податку на доходи фізичних осіб та військового збору на суму судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачці за рішеннями суду, при виконанні Управлінням функцій податкового агента. Водночас таке питання не є предметом дослідження у порядку розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення, оскільки воно стосується застосування норм матеріального права у податкових правовідносинах і може бути предметом розгляду окремого судового провадження.

Велика Палата вважала помилковими висновки Касаційного адміністративного суду, що порушені сторонами питання, які стосуються застосування норм матеріального права при виконанні судових рішень у цій справі, можуть бути предметом розгляду окремого судового провадження. Велика Палата в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, забезпечення виконання судового рішення не може породжувати нові спори та бути предметом їх розгляду. Така гарантія, як забезпечення виконання рішення, досягається вжиттям спеціальних заходів впливу на боржника. За наслідками апеляційного перегляду Велика Палата змінила мотивувальну частини ухвали щодо підстав відмови в задоволенні заяви, поданої в порядку статті 382 КАС України, з викладенням її в редакції цієї постанови.

Поряд з цим, у решті ухвалу Касаційного адміністративного суду залишено без змін.

Велика Палата, залишаючи у решті ухвалу суду першої інстанції без змін, не встановила помилковість висновків суду про здійснення Управлінням справами Апарату Верховної Ради України у добровільному порядку визначення суми, що підлягає відшкодуванню за трьома судовими рішеннями, та правильності обрахунку вказаної суми. Судом указано, що натомість представник позивачки не зазначив про зловживання відповідачем процесуальними правами у процесі добровільного виконання судових рішень, фактів зволікання чи несвоєчасності виконання судових рішень. Позивач у поданій заяві доводить протиправність дій відповідача по виконанню судових рішень. За таких обставин, з урахуванням викладеного, у цій справі не встановлено обставин протиправності дій суб`єкта владних повноважень - відповідача по виконанню судових рішень. Керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, суд не може констатувати наявність підстав для задоволення заяви та постановлення ухвали в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу (частина шоста статті 383 КАС України).

Керуючись статтями 22, 383, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду у справі №9901/459/21 за адміністративним позовом народного депутата України ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п?ятнадцяти днів з дня її складення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

.......................

.......................

.......................

.......................

.......................
В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева
І.А. Васильєва
І.Я. Олендер
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду