Справа № 539/4000/25
Провадження № 2/539/361/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року м.Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Просіної Я.В.,
за участю секретаря судового засідання Левченко А.Ю., Ануфрієвої Н.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,
представника третьої особи, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про вселення, встановлення порядку користування квартирою,
встановив:
В провадженні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про вселення, встановлення порядку користування квартирою.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ), 21 вересня 2013 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_8 у Відділі ДРАЦС по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 326.
У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_11 , які проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні.
Сторони проживали разом у м. Лубни, а 1 вересня 2022 року припинили спільне подружнє життя, позивачка з дітьми переїхала до батьків в АДРЕСА_1 . Причиною для розірвання шлюбу стала неправомірна поведінка відповідача в сім`ї, зневажливе ставлення до позивачки, прояви насильства, побої.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2023 року шлюб з ОСОБА_8 було розірвано. Як зазначено в рішенні суду сторони припинили спільне проживання з 01.09.2022 року.
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири укладеного 26 лютого 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області Іщенко Г.К., малолітня дочка ОСОБА_7 отримала у власність квартиру АДРЕСА_2 .
18.05.2020 року позивачка, ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ., син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі АДРЕСА_3 . Також в ній зареєстрований і колишній чоловік позивачки ОСОБА_8 . Всього чотири особи.
Проте, позивачка з двома малолітніми дітьми не могли вселитися і проживати в квартирі через перешкоди, які чинив і чинить ОСОБА_8 . Вони там не проживали жодного дня.
Згідно з судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2022 року з батька дітей ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно із 13 жовтня 2022 року до досягнення дітьми повноліття.
20 червня 2024 року позивач зверталася зі скаргою до начальника Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Карпця Є.В., (вул. Монастирська, 4, м. Лубни, Полтавська обл., 37501) на неправомірну поведінку ОСОБА_8 , де вказувала адресу фактичного проживання з дітьми: АДРЕСА_4 . В скарзі, зокрема, зазначала наступне: «В цій квартирі зареєстровано чотири особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 . Проте, ОСОБА_8 не пускає ні мене, ні дітей, в тому числі і власницю квартири дочку ОСОБА_13 до квартири. У нас відсутні ключі від вхідних дверей, чим порушується наше право на житло. Що підтверджується Актом обстеження комісії під головуванням голови ЖБК "Райдуга" Руцького О.О. від 15 червня 2024 року».
За наслідками розгляду скарги постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Даценка В.М. від 10 липня 2024 року ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до штрафу в розмірі 170 грн. Він свою вину визнав і штраф сплатив.
Факт не проживання у квартирі через перешкоди, які чинить відповідач також підтверджується актом обстеження складеним 4 червня 2025 року комісією в складі голови ЖБК "Райдуга" Руцького Олександра Олексійовича, заступника голови ОСОБА_14 , сусідки ОСОБА_15 , АДРЕСА_5 , де, зокрема, зазначено, що в квартирі АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_8 . ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 в квартирі не проживають. Зі слів ОСОБА_17 вони не мають ключа від вхідних дверей квартири.
З метою захисту права на проживання і користування квартирою, яка належить малолітній дочці ОСОБА_18 , позивач звернулася до суду з позовом про вселення в квартиру і встановлення порядку користування житловим приміщенням.
У зв`язку з вищевикладеним позивач просить вселити ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми, дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартиру АДРЕСА_2 .
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши в користування позивачу ОСОБА_1 разом з дітьми дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 житлову кімнату 6 площею 15,7 кв. м. з балконом і житлову кімнату 5 площею 7,6 кв. м. Відповідачу ОСОБА_8 виділити в користування житлову кімнату 2 площею 11,4 кв. м. з лоджією. Кухню 7 площею 7,7 кв. м.; вбиральню 3 пл. 1,3 кв. м.; ванну кімнату 4 пл. 2,7 кв. м.; коридор 1 пл. 10,6 кв. м.; комору 8 пл. 1,2 кв. м., залишити в спільному користуванні.
Ухвалою суду від 11 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
04 лютого 2026 року від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що при вселенні дитини у спірне приміщення порушиться принцип пріоритету найкращих інтересів дитини. Вселення дитини до квартири, яка перебуває у стані ремонту, не обладнана сантехнікою та не забезпечує мінімальних побутових і санітарно-гігієнічних умов, суперечить принципу найкращих інтересів дитини, порушує її право на безпечне середовище проживання та не може бути визнане допустимим.
Представник відповідача зазначає, що на момент звернення до суду та розгляду даної справи квартира, у яку позивач просить вселити дитину, фактично не є придатною для проживання, оскільки перебуває у стані незавершених ремонтних робіт та не обладнана необхідними для повсякденного життя інженерно-побутовими комунікаціями. Такі умови проживання об`єктивно створюють ризики для життя та здоров`я дитини, з огляду на можливість травмування, негативний вплив будівельного пилу, відсутність належних санітарно-гігієнічних умов та загальну небезпечність середовища.
Окрім того, представник відповідача зазначає, що обов`язок забезпечення дитині належних умов проживання не зводиться до формального надання житлового приміщення або декларування права на нього. Такий обов`язок передбачає створення реальних, стабільних і безпечних умов, у яких дитина може постійно проживати без ризику для життя, здоров`я та нормального розвитку.
Проживання дитини у житлі, де тривають ремонтні роботи, відсутні базові побутові зручності та не створено умов для дотримання особистої гігієни, не може вважатися виконанням цього обов`язку. Фактична відсутність можливості повноцінного користування житлом свідчить про те, що таке приміщення не готове до проживання дитини та не забезпечує їй мінімального рівня побутового комфорту і безпеки.
Крім того, умови постійного перебування дитини у приміщенні з активними ремонтними - роботами пов`язані з підвищеним рівнем небезпеки, зокрема через наявність будівельних матеріалів, інструментів, пилу та незавершених елементів інженерних мереж. Такі обставини унеможливлюють створення для дитини стабільного, безпечного та передбачуваного середовища проживання.
Надання дитині житла, яке фактично не придатне для проживання, перекладає на дитину ризики та наслідки дорослих рішень, що є неприпустимим. Дитина не може бути об`єктом експерименту або тимчасових компромісів, пов`язаних із незавершеністю ремонту чи відсутністю необхідних умов для життя.
Таким чином, вимога про вселення дитини до квартири у її нинішньому стані не свідчить демонструє невиконання про реальне забезпечення належних умов проживання, а навпаки обов`язку створити для дитини безпечне та придатне середовище, що виключає можливість задоволення відповідних позовних вимог.
Також, представник відповідача зазначає, що заявляючи вимогу про вселення дитини до спірної квартири, позивач фактично обмежується посиланням на формальне право користування житловим приміщенням, не враховуючи реальний стан такого житла та його фактичну придатність для проживання дитини.
Наявність права на квартиру сама по собі не гарантує можливості її використання для проживання дитини, якщо у приміщенні відсутні базові умови для повсякденного життя. Реалізація права на житло не може відбуватися із ігноруванням фактичних обставин, що безпосередньо впливають на безпеку, здоров`я та добробут дитини.
Вимоги позивача не містять підтверджень того, що квартира на даний час готова до проживання дитини, не надано доказів завершення ремонтних робіт, наявності сантехнічного обладнання, забезпечення належних гігієнічних умов та безпечного середовища. За таких обставин позовні вимоги мають декларативний характер і не ґрунтуються на реальній можливості забезпечити дитині належні умови проживання.
Крім того, заявлена вимога є передчасною, оскільки на момент звернення до суду відсутній об`єкт, придатний для фактичного вселення дитини. Судове рішення не може підміняти собою процес створення житлових умов або зобов`язувати дитину проживати у приміщенні, яке перебуває у стадії ремонту та не готове до використання за-цільовим призначенням.
Звернення до суду з вимогою про вселення дитини за відсутності належних умов проживання свідчить про орієнтацію на формальне задоволення позову, а не на реальне забезпечення інтересів дитини. Такий підхід суперечить самій природі спорів, що стосуються прав та інтересів дітей, де визначальним є не формальне право, а фактичний добробут дитини.
Таким чином, позовні вимоги про вселення дитини до квартири у її нинішньому стані не спрямовані на захист інтересів дитини, є формальними та передчасними, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.
За наведених обставин вимоги позивача про вселення дитини до квартири, в якій на даний час тривають ремонтні роботи та відсутня сантехніка, є такими, що: не відповідають найкращим інтересам дитини; порушують право дитини на безпечні та належні умови проживання; суперечать нормам сімейного та спеціального законодавства.
Окрім того, як зазначає представник відповідача позивачем не надано до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт чинення відповідачем перешкод у користуванні спірною квартирою, зокрема доказів фактичного обмеження доступу, заборони користування житловим приміщенням, зміни замків, недопущення до квартири чи вчинення інших дій, які об`єктивно унеможливлювали або істотно обмежували реалізацію позивачем права користування житлом.
11.02.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідач стверджує, що спірна квартира непридатна для проживання дитини, бо наразі перебуває у стані незавершених ремонтних робіт та не обладнана необхідними для повсякденного життя інженерно-побутовими комунікаціями, зокрема, - відсутня сантехніка, а отже немає можливості забезпечити належні гігієнічні умови, користування туалетом, водопостачанням та дотримання елементарних санітарних вимог.
Таке твердження відповідача є неправдивим, не відповідає дійсності, це лише намагання ввести суд в оману, задля того щоб добитися вигідного рішення суду.
По-перше, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження цієї тези. По-друге, незалежно від того в якому стані перебуває квартира, позивач і неповнолітні діти спочатку повинні отримати доступ до квартири, забезпечити право нею користуватися, визначити порядок користування, а вже після цього вирішувати питання про необхідність проведення ремонтних робіт, покращення житла тощо. По-третє, представник позивача надав суду доказ в якому стані перебуває санвузол квартири. Це відеозапис здійснений особисто відповідачем ОСОБА_8 у 2024 році в цьому санвузлі, який він надіслав в особистому повідомленні дочці ОСОБА_19 . В цьому приміщенні зроблено гарний ремонт, встановлено все необхідне для дотримання особистої гігієни обладнання. В кадрі ОСОБА_8 вихваляється тим, що ремонт на який він витратив 150 000 грн. дуже якісний.
Вказана теза відповідача є дуже яскравим доказом його небажання допустити вселення в квартиру його дітей. Він підтвердив суду, що чинитиме всі можливі і неможливі перешкоди, щоб цього не сталося. Кращого доказу навіть важко уявити.
Відповідач ОСОБА_8 має у власності інше житло, де він може проживати. Але він вчепився у спірну квартиру з однією метою - примусити дітей поневірятися, жити на чужих квартирах, відчувати незручності. Він має двокімнатну квартиру загальною площею : 53,8 кв. м., житловою : 35,0 кв. м. за адресою : АДРЕСА_6 , на підставі договору дарування від 23.06.2011 р., посвідченого Приватним нотаріусом Оржицького районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 972. В квартирі проживає його батько ОСОБА_20 , який цю квартиру йому і подарував. 
Згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.09.2025 р., справа № 539/1816/25, позов обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , третя особа Служба у справах дітей Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , які є законними представниками та діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , в рівних частках, на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (п/р НОМЕР_1 ТВБВ 10016/0226 ФПОУ АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 05541083) заборгованість за послуги з теплової енергії та гарячої води за період з 01.05.2023 року по 28.02.2025 року в розмірі 23403 грн. 98 коп., по 11701 грн. 99 коп. з кожного.
Позивач з малолітніми дітьми в квартирі не проживають, відповідно, комунальними послугами не користуються, а відповідач там проживає і користується ними. Проте, позивача суд зобов`язав сплатити за користування теплом і гарячою водою нарівні з відповідачем, тобто порівну, по 11 701 грн. 99 коп.
Позивач ОСОБА_1 повністю сплатила вказану суму, що підтверджується Випискою з особового рахунку НОМЕР_2 від 26.12.2025 року.
В той же час відповідач ОСОБА_8 свою частку до цього часу не сплатив. Це означає, що він навмисно заганяє квартиру, що належить дочці ОСОБА_18 , в борги по сплаті комунальних послуг, свідомо створюючи додаткові труднощі в користуванні квартирою.
Ухвалою суду від 13 квітня 2026 року у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовільнити.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні на задоволенні позивних вимог наполягав. Зазначив, що відповідач ОСОБА_8 чинив та продовжує на даний час чинити перешкоди для вселення і проживання в квартирі АДРЕСА_2 , що належить донці ОСОБА_19 . Не дає ключі від квартири, вигадуючи усілякі відмовки, що в квартирі йде ремонт, вона не придатна для проживання, тощо. Проте таке твердження відповідача є неправдивим та не відповідає дійсності, це лише намагання ввести суд в оману, задля того, щоб добитися вигідного рішення суду. Вважає, що для вирішення судового спору внутрішній стан квартири не має значення. Якщо б відповідач пустив своїх дітей і матір дітей до квартири, надав би їм ключі від вхідних дверей, надав право на проживання і користування житловим приміщенням, то питання ремонту, якщо він дійсно потрібен, вирішувалося б з участю позивачки, як це передбачено законом. Незалежно від того в якому стані перебуває квартира, позивач і неповнолітні діти спочатку повинні отримати доступ до квартири, отримати право нею користуватися, а вже після цього вирішувати питання про необхідність проведення ремонтних робіт, покращення житла тощо. Те, що квартира на момент оформлення купівлі-продажу перебувала в належному для проживання стані підтверджується договором купівлі-продажу квартири.
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що вважають, що у даній справі позовні вимоги про вселення неповнолітньої дитини до квартири не можуть бути вирішені судом відокремлено від спору між батьками щодо місця проживання дитини, оскільки такі вимоги є юридично взаємопов`язаними. Як убачається з матеріалів справи, квартира була придбана батьками під час перебування у шлюбі та оформлена на ім`я неповнолітньої дитини. Водночас між батьками виник спір щодо фактичного проживання дитини та способу реалізації її житлових прав. Закон прямо встановлює, що саме питання визначення місця проживання дитини є первинним юридичним питанням у випадку відсутності згоди між батьками. Вселення дитини до конкретної квартири фактично означає визначення місця її щоденного проживання, середовища виховання, побутових умов та кола осіб, з якими вона буде проживати. Тому за наявності спору між батьками суд не може вирішити питання вселення ізольовано, не встановивши попередньо, з ким саме має проживати дитина.
Крім того, представник відповідача зазначає, що задоволення позову за відсутності придатних умов проживання фактично призведе до декларативного рішення, яке не забезпечить реального здійснення житлових прав дитини, а навпаки створить ризики для її життя, здоров`я та нормального розвитку. Водночас відмова у задоволенні позову на даному етапі не позбавляє дитину права власності та не перешкоджає реалізації права користування квартирою після усунення обставин, що роблять її непридатною для проживання.
Представники третьої особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову позивача, оскільки це буде відповідати найкращім інтересам дітей.
Допитані в судовому засіданні 19.05.2026 року свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 підтвердили, що їх донька ОСОБА_17 з двома малолітніми дітьми не проживають в квартирі через перешкоди, які чинить ОСОБА_8 , який не дає їй ключі від квартири. Після розлучення донька з внуками один рік проживали в них в селі Вишневому, а потім переїхали в м.Лубни, де проживають на квартирі яку знімають.
Малолітня ОСОБА_7 в судовому засіданні 17.06.2026 року в присутності психолога повідомила суду про те, що батько не пускає їх до квартири, не дає ключів. Вона хоче жити в своїй квартирі, а не в чужій. Не хоче, щоб з ними проживав батько. Власник квартири, де вони проживають зараз попрохав їх залишити квартиру до кінця червня.
Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, опитавши малолітню дитину ОСОБА_7 , дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 ), 21 вересня 2013 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_8 у Відділі ДРАЦС по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 326.
У шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11-12).
Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири укладеного 26 лютого 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області Іщенко Г.К., малолітня дочка ОСОБА_7 отримала у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.17-19).
Згідно з копіями витягів з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.13-16).
Окрім того, за адресою АДРЕСА_7 також зареєстрований ОСОБА_8 , що підтверджується довідкою житлово-будівельного кооперативу «Райдуга» №22 від 11.05.2023 року (а.с.16).
Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , квартира розташована на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат площею 34,7 кв.м, у тому числі 1-а кімната 11,4 кв.м, 2-а кімната 7,6 кв.м, 3-я кімната 15,7 кв.м. Кухня площею 7,7 кв. м.; вбиральня пл. 1,3 кв. м.; ванна кімната 2,7 кв. м.; коридор 10,6 кв. м.; комора 1,2 кв. м.(а.с.20- 21).
Відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2023 року шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_8 було розірвано. Як зазначено в рішенні суду сторони припинили спільне проживання з 01.09.2022 року (а.с.8).
20.06.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області зі скаргою на неправомірну поведінку ОСОБА_8 , де вказувала адресу фактичного проживання з дітьми: АДРЕСА_4 . В скарзі, зокрема, зазначала наступне: «В цій квартирі зареєстровано чотири особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 . Проте, ОСОБА_8 не пускає ні мене, ні дітей, в тому числі і власницю квартири дочку ОСОБА_13 до квартири. У нас відсутні ключі від вхідних дверей, чим порушується наше право на житло. Що підтверджується Актом обстеження комісії під головуванням голови ЖБК "Райдуга" Руцького О.О. від 15 червня 2024 року» (а.с.9).
Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Даценка В.М. від 10 липня 2024 року ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до штрафу в розмірі 170 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_8 свою вину визнав (а.с.10).
Відповідно до копії акта обстеження складеного комісією ЖБК «Райдуга» №15 від 15.06.2024 року, в квартирі АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_7 та ОСОБА_1 фактично не проживають. В квартирі відбуваються ремонтні роботи (а.с.22).
Згідно з актом обстеження складеного комісією ЖБК «Райдуга» №37 від 04.06.2025, за адресою АДРЕСА_7 зареєстровані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В квартирі проживає ОСОБА_8 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартирі не проживають. Зі слів ОСОБА_17 вона не має ключа від вхідних дверей квартири (а.с.23).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_8 на праві власності має двокімнатну квартиру загальною площею: 53,8 кв. м., житловою: 35,0 кв. м. за адресою : АДРЕСА_6 , на підставі договору дарування від 23.06.2011 р., посвідченого Приватним нотаріусом Оржицького районного нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 972 (а.с.116).
Згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.09.2025 р., справа № 539/1816/25, позов обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , які діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , третя особа Служба у справах дітей Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , які є законними представниками та діють в інтересах малолітньої ОСОБА_7 , в рівних частках, на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (п/р НОМЕР_1 ТВБВ 10016/0226 ФПОУ АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 05541083) заборгованість за послуги з теплової енергії та гарячої води за період з 01.05.2023 року по 28.02.2025 року в розмірі 23403 грн. 98 коп., по 11701 грн. 99 коп. з кожного (а.с.119-120).
Позивач ОСОБА_1 повністю сплатила вказану суму у вищевказаному рішенні суду, що підтверджується Випискою з особового рахунку НОМЕР_2 від 26.12.2025 року. В той же час відповідач ОСОБА_8 свою частку до цього часу не сплатив (а.с.122-123).
На диску з відеозаписом, який здійснений особисто відповідачем ОСОБА_8 у 2024 році та надіслав в особистому повідомленні дочці ОСОБА_19 , вбачається, що в приміщенні зроблено гарний ремонт, встановлено все необхідне для дотримання особистої гігієни обладнання. В кадрі ОСОБА_8 (а.с.126).
Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 22.04.2026 року №122 відмовлено ОСОБА_1 у визначенні місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_7 з нею (а.с.152).
Відповідно до акту обстеження умов проживання родини складеного комісією служби у справах дітей від 12.03.2026 року було проведено обстеження умов проживання родини ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_7 . Під час обстеження виявлено, що житло розташоване на 5 поверсі 9 поверхового будинку складається з 3 житлових кімнат, коридору, кухні, санвузол суміжний, опалення централізоване. На час обстеження в квартирі проводяться ремонтні роботи, в одній кімнаті ремонт зроблений частково, меблі відсутні, в кухні відсутня газова плита, меблі, в квартирі знаходяться будівельні матеріали, санвузол (ремонт зроблено). Для проживання дітей умов не створено, відсутні дитячі діжка, шафи для одягу, письмові столи, в двох дитячих кімнатах ремонт не зроблено (а.с.185).
Малолітній власник ОСОБА_7 , не може користуватися спірною квартирою, оскільки відповідач перешкоджає їй, не надаючи доступ до вказаної квартири, відмовляє у передачі ключів та у добровільному встановленні порядку користування спірною квартирою. Таким чином, даний спір виник між донькою, інтереси якої представляє її законний представник мати – ОСОБА_1 (позивач у справі) та батьком– ОСОБА_8 (відповідачем у справі).
Позивач 20.06.2024 року зверталася до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області зі скаргою на неправомірну поведінку ОСОБА_8 , де вказувала адресу фактичного проживання з дітьми: АДРЕСА_4 . В скарзі, зокрема, зазначала наступне: «В цій квартирі зареєстровано чотири особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 . Проте, ОСОБА_8 не пускає ні мене, ні дітей, в тому числі і власницю квартири дочку ОСОБА_13 до квартири. У нас відсутні ключі від вхідних дверей, чим порушується наше право на житло. Постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Даценка В.М. від 10 липня 2024 року ОСОБА_8 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до штрафу в розмірі 170 грн. Відповідно до постанови ОСОБА_8 свою вину визнав.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі № 522/9176/19 (провадження № 61-6020св23) .
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Аналіз приведених норм свідчить про те, що будь-який власник має право не лише володіти та розпоряджатися належним йому майном, але й користуватися ним, і таке право є непорушним.
При цьому зобов`язальний характер власності породжує певні обмеження для власників майна, які полягають у забороні використовувати право власності на шкоду правам та свободам інших осіб (у тому числі, співвласників).
Судом встановлено наявність між сторонами, які є законними представниками власниці спірної квартири ОСОБА_7 спору щодо користування майном.
Ураховуючи викладене, перешкоджання відповідача ОСОБА_8 користуватися вказаною квартирою власнику майна ОСОБА_7 , інтереси якої представляє її законний представник (позивач) безумовно, порушує приведені норми і тягне за собою необхідність судового захисту прав позивача, яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 .
На підставі статті 242 Цивільного кодексу України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до частини 1 статті 177 Сімейного кодексу, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціальних на те повноважень. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.
За положеннями частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
З огляду на викладене суд вважає за необхідне заявлений у справі позов у частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом, вселення та зобов`язання Відповідача передати ключі від вхідних дверей спірних квартир задовольнити.
Вирішуючи вимоги у частині встановлення порядку користування спірними квартирами, суд виходить з наступного.
Позивач, діючи в інтересах малолітньої дитини та власника квартири, просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши в користування позивачу ОСОБА_1 разом з дітьми - дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 житлову кімнату 6 площею 15,7 кв. м. з балконом і житлову кімнату 5 площею 7,6 кв. м. Відповідачу ОСОБА_8 виділити в користування житлову кімнату 2 площею 11,4 кв. м. з лоджією. Кухню 7 площею 7,7 кв. м.; вбиральню 3 пл. 1,3 кв. м.; ванну кімнату 4 пл. 2,7 кв. м.; коридор 1 пл. 10,6 кв. м.; комору 8 пл. 1,2 кв. м., залишити в спільному користуванні.
Відмова суду у встановленні порядку користування спірним майном призведе до правової невизначеності у спірних правовідносин та відсутності реальної можливості у позивача реалізувати своє право на користування належним майном.
Верховний Суд зауважував, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд. Право на визначення порядку користування жилим приміщенням не пов`язано з певними межами (подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 753/95/21).
Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира відповідно до технічних характеристик є трьох кімнатною площею 34,7 кв.м, у тому числі 1-а кімната 11,4 кв.м, 2-а кімната 7,6 кв.м, 3-я кімната 15,7 кв.м. кухня площею 7,7 кв. м.; вбиральня пл. 1,3 кв. м.; ванна кімната 2,7 кв. м.; коридор 10,6 кв. м.; комора 1,2 кв. м.
Запропонований позивачем порядок користування квартирою не порушує прав іншого законного представника власника (відповідача).
Таким чином, встановлюючи порядок користування спірним житлом суд врахував інтереси усіх осіб, які будуть мешкати у квартирі. Такий порядок відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб.
При цьому, заперечуючи проти позовних вимог, відповідачем не запропоновано іншого варіанта порядку користування квартирою.
Згідно з частинами першою, третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заявлений у справі позов у частині встановлення порядку користування квартирою задовільнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене та керуючись ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про вселення, встановлення порядку користування квартирою – задовільнити.
Вселити ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми, дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в квартиру АДРЕСА_2 .
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши в користування позивачу ОСОБА_1 разом з дітьми - дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 житлову кімнату 6 площею 15,7 кв. м. з балконом і житлову кімнату 5 площею 7,6 кв. м. Відповідачу ОСОБА_8 виділити в користування житлову кімнату 2 площею 11,4 кв. м. з лоджією. Кухню 7 площею 7,7 кв. м.; вбиральню 3 пл. 1,3 кв. м.; ванну кімнату 4 пл. 2,7 кв. м.; коридор 1 пл. 10,6 кв. м.; комору 8 пл. 1,2 кв. м., залишити в спільному користуванні.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ;
Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса робочого місця: Полтавська область, Лубенський район, м.Лубни, проспект Володимирський, буд.1/5, каб.1 а;
Відповідач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ;
Представник відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса робочого місця: АДРЕСА_8 ;
Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, код ЄДРПОУ 04057439, місцезнаходження юридичної особи: Полтавська область, Лубенський район, м.Лубни, вул.Ярослава Мудрого, буд.33.

Суддя          Я.В.Просіна