Номер провадження 2/754/2278/26
Справа №754/8520/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

07 травня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Скрипки О.І.,
при секретарі Моторенко К.О., 
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Вовчука М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі по тексту - АТ Ощадбанк») про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09.09.2024 року о 11.10 год. вона отримала серію повідомлень з одноразовими кодами доступу до банківських послуг, які вона не запитувала та не використовувала. В той момент часу через нестабільне інтернет-з`єднання вона не змогла увійти до мобільно за стосунку для перевірки стану рахунку. В подальшому вона спробувала увійти до мобільного за стосунку, але система її не пускала. Вона звернулась на «гарячу» лінію банку, де їй повідомили про блокування її зарплатної картки через підозру на шахрайські дії та рекомендували звернутись до відділення банку для заміни заблокованої карти. У відділенні їй підтвердили про шахрайські дії, видали нову зарплатну карту. При цьому їй не було повідомлено, що шахрайські дії було вчинено щодо кредитної картки, яку на той момент не заблокували. Лише 13.09.2024 року після встановлення за стосунку Mobile-банкінг «Ощад 24/7» та зміни пароля вона змогла увійти до особистого кабінету та дізнатись, що з її кредитної картки зловмисниками трьома транзакціями було списано кошти на загальну суму 64 500,00 грн. Після її повідомлення банк заблокував решту карток, а вона в той же день подала заяву до поліції, де було зареєстровано кримінальне провадження № 12024100030002381, у якому вона є потерпілою.
Як зазначає позивач, незважаючи на її неодноразові звернення до банку та скаргу до НБУ, їй було відмовлено у задоволенні її вимог та банк почав самостійно нараховувати борг, зокрема й відсотки. Після надання нею підтвердження, що вона є дружиною військовослужбовця, банк припинив нарахування відсотків, однак залишив борг. Крім того, банк без попередження та узгодження з нею самостійно списував кошти з її зарплатної картки в довільних сумах, інколи залишаючи її без коштів на існування, в зв`язку із чим вона була змушена підписати з банком угоду про реструктуризацію в надії, що винні особи будуть встановлені, а кошти повернуті. 
Позивач стверджує, що вона не могла особисто здійснити операції зі списання кредитних коштів з власної банківської картки, оскільки в зазначений час перебувала в дорозі та фізично не мала доступу до мобільного застосунку, не ініціювала жодних транзакцій, не передавала одноразові паролі третім особам та не мала жодних підстав переводити кредитні кошти на невідомі рахунки та через невстановлені термінали, а вказані дії мають ознаки шахрайства.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги, а саме:
-визнати нечинними транзакції, проведені 09.09.2024 року з 11:11:04 год. по 11:12:27 год. щодо переказу коштів з її карткових рахунків;
-зобов`язати відповідача повернути їй безпідставно списані з рахунку грошові кошти в розмірі 64 500,00 грн. шляхом їх відновлення на банківському/картковому рахунку, тобто у розмірі перед виконанням незаконних операцій 09.09.2024 року з переказу коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 ;
-стягнути з банку неправомірно списані з її зарплатної карти кошти в розмірі 11 965,00 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 02.06.2025 року позовну заяву залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків. 
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
26.06.2025 року до суду надійшов відзив представника відповідача Вовчука М. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що проведення спірних транзакцій було проведено після реєстрації позивачем в додатку «Ощад 24/7», вхід та реєстрація до якого відбулися коректно з використанням фінансового номера телефону позивача та підтверджені біометрією або кодом доступу. Позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Представник відповідача вважає, що позивач своїми діями сприяла втраті та/або незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру (коду) та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. 
Представник відповідача зазначив, що оскільки вхід до мобільного додатку «Ощад 24/7» відбувся коректно, а платіжні операції були підтверджені біометрією або кодом доступу, то відповідачем правомірно було проведено операції по переказу коштів. Наведене свідчить про відсутність вини відповідача, а тому відмова банку у відновленні балансу на рахунках позивача до моменту вчинення шахрайських дій та зупинення по нарахуванню відсотків та інших штрафних санкцій на кошти, які були списані з рахунку, є правомірними.
Посилаючись на викладене, представник відповідача просив відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.07.2025 року витребувано з ПрАТ «ВФ Україна» докази та інформацію, а саме: роздруківку (в паперовому вигляді) всіх вхідних та вихідних телефонних дзвінків та текстових повідомлень на номер НОМЕР_2 , починаючи з 11 год.00 хв. 09.09.2024 до 11 год.30 хв. 09.09.2024; чи здійснювалося блокування ПрАТ «ВФ Україна» абонентського номера НОМЕР_2 з будь-якої причини з 07.02.2022 до 28.10.2024?; якщо так, то коли та яка адреса розташування та номери базових станцій, які забезпечували зв`язок із даним номером НОМЕР_2?; чи видавалася і була активована нова сім карта ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_2 з 29.11.2022 до 09.09.2024?; якщо так, то коли та який номер та яка адреса відділення, яке видавало сім карту?; яка адреса та який номер базової станції, яка забезпечувала зв`язок при активації нової сім картки з номером НОМЕР_2 ?; надати типи з`єднання абонентського номера НОМЕР_2 : вхідні та вихідні дзвінки, СМС (короткі текстові повідомлення), ММС (мультимедійні повідомлення), GPRS (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), пере адресація, тощо, 09.09.2024?; повідомити про дату, час та тривалість з`єднань, у тому числі з`єднання нульової тривалості (неприйняті виклики) сім картки з номером НОМЕР_2 09.09.2024?; повідомити ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання (абонентський номер, ІМЕІ), з яким відбувалися сеанси зв`язку абонемента НОМЕР_2 09.09.2024?
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.08.2025 року повернуто заявнику заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 10.09.2025 року повернуто заявнику заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 08.10.2025 року повернуто заявнику заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.10.2025 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
26.11.2025 року до суду надійшло клопотання позивача, в якому вона просить при ухваленні рішення врахувати додатково списані банком кошти на суму 5129,99 грн., що були стягнуті після подання позову.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.11.2025 року витребувано від Деснянського УП ГУ НП Національної поліції в м. Києві інформацію про стан кримінального провадження №12012024100030002381 від 14.09.2024 року, зокрема, протоколу допиту потерпілої ОСОБА_1 , інформації щодо можливого встановлення кола осіб, які телефонували/надсилали СМС - повідомлення на номер ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , осіб, яким було переведено грошові кошти з рахунку ОСОБА_1 09.09.2024 року, а також будь-яку іншу інформацію, яка стосується кримінального провадження №12012024100030002381.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 21.01.2026 року виправлено описку в ухвалі суду від 26.11.2025 року.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.11.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення.
Представник відповідача Вовчук М.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження № 12024100030002381 суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 29.11.2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Ощабанк» було укладено договір у вигляді Заяви про приєднання № 75790611/141122/180719 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття проточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі по тексту - Договір ДКБО). Також, між сторонами було укладено заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії.
На підставі вказаного Договору банком позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 , а також картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом № НОМЕР_3 .
Згідно висновку-авторішення банку від 26.02.2024 року № 3441986581/220424 позивачу за вказаним рахунком встановлено (збільшено) ліміт (відновлювальну кредитну лінію) до розміру 69 600,00 грн., процентна ставка - 48,800 % річних.
Згідно п.6.1 заяви про приєднання, клієнт надає право та доручає АТ «Ощадбанк» здійснювати договірне списання коштів з усіх його рахунків, відкритих у АТ «Ощадбанк», без додаткових його розпоряджень для погашення будь-яких його грошових зобов`язань перед АТ «Ощадбанк», що випливають з умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений в майбутньому з банком. 

Судом досліджено умови ДКБО, що були чинні з 22.11.2022 року, тобто на момент укладення договору між сторонами, і встановлено, що згідно п. 3.5 Розділу ІІІ ДКБО Банк і Клієнт допускають можливість використання у вигляді Електронного підпису підтвердження через Одноразовий цифровий пароль, який містить комбінацію символів у вигляді цифр, що генерується МПС, і яку направляють Держателю картки у вигляді SMS-повідомлення на верифікований номер мобільного телефону Клієнта, зафіксований в інформаційних системах Банку. Підписання будь - яких правочинів та/або підписання будь - яких документів, заяв, повідомлень, листів в рамках цього Договору таким чином прирівнюється до укладання наведених документів у письмовій формі. У випадку, якщо номер мобільного телефону зареєстрований і збігається з номером телефону клієнта, вважається, що Клієнт прийняв умови Договору, згідно з яким йому будуть надаватися витребувані ним Послуги, засвідчив/підтвердив документ/повідомлення/заяву. Клієнт, при використанні Електронного підпису/ Кваліфікованого електронного/Цифрового власноручного підпису, цим самим засвідчує, що він ознайомився з усім текстом документа, зокрема Договору з додатками, що є його невід`ємною частиною, розміщеним на офіційному Сайті Банку та повністю зрозумів його зміст, не має заперечень до тексту документа і свідомо застосовував свій підпис у контексті, передбаченому документом (підписав, погодив, засвідчив тощо). 
Сторони домовились, що послідовне введення Одноразового цифрового паролю, отриманого на Номер мобільного телефону, повідомлений Клієнтом Банку в порядку та спосіб, визначений Договором або ідентифікація клієнта шляхом Біометрії, є аналогом власноручного підпису Клієнта. Всі документи, операції Клієнта, що ініціюються в електронному вигляді і підписані/підтверджені за допомогою Електронного підпису вважаються такими, що підписані власноручним підписом Клієнта та юридично прирівнюються до документів, отриманих від Клієнта на паперовому носії, оформлених відповідно до вимог чинного законодавства України. Електронний підпис не може бути визнано недійсним через те, що він не має статусу Кваліфікованого електронного підпису чи через його електронну форму (п.17.1.5 Розділу ХVІІ ДКБО).
При цьому, Розділом ІХ ДКБО передбачено наступне: Клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2/CVС2, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт (п. 9.15);
Клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта (п. 9.16);
Клієнт усвідомлює та приймає на себе усі ризики щодо можливої авторизації сторонньою особою в Мобільних додатках GooglePay або в інших подібних додатках за допомогою технології Біометрії, в тому числі якщо у Мобільному пристрої збережені відбитки пальця(ів) сторонньої особи (п. 9.17);
Будь-яку особу, що використала Біометрію як засіб ідентифікації клієнта для доступу до Системи ДБО (у тому числі технології Touch ID, FaceID), Банк безумовно вважає Клієнтом і не несе відповідальності за дії такої особи, навіть якщо такі дії будуть оскаржуватися (п. 9.18).
З виписки з банківського рахунку позивача вбачається, що 09.09.2024 року було здійснено три транзакції з переказу коштів з її рахунку, а саме: 09.09.2024 року об 11:11:04 год. на суму 29 000,00 грн., 09.09.2024 року об 11:11:47 год. на суму 29 000,00 грн., 09.09.2024 року об 11:12:27 год. на суму 6500,00 грн., а всього на суму 64 500,00 грн.
14.09.2024 року позивач звернулась до Деснянського УП ГУНП у м.Києві із заявою про те, що 09.09.2024 року в період часу з 11:11 год. по 11:12 год. невстановлена особа таємно викрала грошові кошти з її банківської картки, чим їй було завдано матеріальної шкоди.
На підставі вказаної заяви Деснянським УП ГУНП у м.Києві було розпочато кримінальне провадження № 12024100030002381 за ч.4 ст.185 КК України, в якому позивач є потерпілою.
17.10.2024 року позивач звернулась до НБУ із скаргою щодо взаємовідносин з АТ «Ощадбанк», на яку отримала листа № 14-0004/86691 від 15.11.2024 року з роз`ясненням можливості звернення до суду за захистом своїх прав. 
Також, 30.10.2024 року до АТ «Ощадбанк» надійшло звернення ОСОБА_1 щодо операцій списання грошових коштів.
Крім того, 09.10.2024 року між сторонами укладено заяву-договір на зміну умов кредитування, згідно якої позивач погодилась та підтвердила згоду на застосування пільг за кредитом, визначених ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме припинення нарахування процентів. 
Також, 09.10.2024 року за № 100.16-11/126409/2024 позивачу надано відповідь на її звернення віл 16.09.2024 року стосовно опротестованих нею операцій від 09.09.2024 року, яким повідомлено про відсутність підстав для повернення грошових коштів та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів для прийняття рішення відповідно до законодавства з урахуванням наданої інформації за результатами проведеної банком перевірки.
У даному листі зазначено, що операції проведено коректно з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням строку дії та CVV2/CVC2 паролю, відомому лише позивачу та який зберігається лише на її платіжній картці, а також з введенням одноразового «3DSecure» паролю, надісланим для підтвердження операцій на її фінансовий номер телефону.
Вирішуючи спір по суті, суд керується наступними нормами права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Пунктом 5 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705), визначено, що користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9 розділу VI Положення № 705).
Отже, на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Позивачем ОСОБА_1 не спростовано, що в період проведення оспорюваних операцій зі списання коштів її фінансовий номер не блокувався і діяв, сім-картка з фінансовим номером не замінювалась, дію не припиняла, а також що вона особисто через мобільний застосунок «Ощад 24/7» здійснила вхід у систему з використанням логіну і паролю та провела спірні тразакції.
При цьому, суд зазначає про непослідовність пояснень позивача щодо фактичних обставин. Так, у позові позивач зазначає про те, що 09.09.2024 року о 11.10 год. вона перебувала в дорозі на роботу, мала нестабільне інтернет-з`єднання, а тому не мала технічної можливості увійти до мобільного застосунку банку та перевірити стан рахунку. 
В той же час, відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.09.2024 року та протоколу допиту потерпілої від 16.09.2024 року в рамках кримінального провадження, позивач надала покази про те, що 13.09.2024 року близько 11.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вона виявила несанкціоноване списання коштів з банківської карти на загальну суму 64 500,00 грн.
Крім того, з наданої відповідачем історії реєстрації та вчинення дій в системі «Ощад 24/7» вбачається, що 09.09.2024 року було здійснено вхід до мобільного за стосунку «Ощад 24/7» та підтверджено переказ коштів із застосуванням одноразових кодів, які направлялись на фінансовий номер телефону позивача НОМЕР_2 , який за повідомленням банку не змінювався, за наступною хронологією:
10:56:55 - код для входу в систему «Ощад 24/7»;
11:02:41 - код для входу в систему;
11:08:37 - код для входу в систему;
11:10:43 - код для переказу на картку іншого банку;
11:11:33 - код для переказу на картку іншого банку;
11:12:15 - код для переказу іншого банку.
Суд зазначає, що без введення вказаних кодів як вхід до аккаунту позивача у застосунку «Ощад 24/7», так і проведення подальших транзакцій не було б здійснено. 
Проте, як у позовній заяві, так і в рамках кримінального провадження, а також під час судового розгляду позивач про втрату фінансового мобільного телефону чи доступу до нього інших осіб у вказаний період не заявляла. 
Також, згідно повідомлення мобільного оператора ПрАТ «ФВ Україна» від 28.08.2025 року, абонентський номер НОМЕР_2 в період часу з 11:00 год. 09.09.2024 року по 11:30 год. 09.09.2024 року обслуговувався на контрактній основі ПрАТ «ВФ Україна», договір оформлено на ОСОБА_1 . Заміна сім-карти абонентського номеру НОМЕР_2 та її блокування у період часу з 07.02.2022 року по 28.10.2024 року не зафіксовано. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що факт шахрайських чи інших протиправних дій при здійсненні фінансових операцій щодо карткового рахунку позивача належними та допустимими доказами не підтверджений, а також позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що вона як користувач не замовляла і не оформляла здійснення платіжних операцій за відкритим їй банківським рахунком, отримані на її фінансовий номер телефону коди для входу до системи та проведення переказів не вводила. Сам по собі факт звернення позивача до поліції та наявність кримінального провадження не є належним доказом на підтвердження позовних вимог.
Отже, судом не встановлено порушень прав позивача при здійсненні банком оспорюваних транзакцій, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти шляхом їх відновлення на рахунку в розмірі 64 500,00 грн., а також стягнення з банку коштів, списаних з її зарплатної картки. 
З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог і викладене є достатнім для обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, відтак, інші твердження як сторони позивача, так і сторони відповідача судом не оцінюються. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Таким чином, проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено їїпозовні вимоги, а тому у їх задоволенні належить відмовити. Інші доводи позивача на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позовних вимог не дають.
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 158, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: