П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 563/241/24
Провадження № 22-ц/4815/512/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.
секретаря судового засідання: Хлуд І.П.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області; ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Рівненської регіональної філії; Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Землемір».

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Блащук Т.В. на ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року, ухвалене в складі судді Сірака Д.Ю., дата складання повного тексту ухвали не вказана, у справі № 563/241/24,

в с т а н о в и в :
В лютому 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Турович О.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області; ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Рівненської регіональної філії; Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Землемір» про скасування реєстрації права власності на земельну ділянку,
Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 05 грудня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог та скасуванні реєстрації права власності та вилученні відомостей з Державного земельного кадастру, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером 5623082200:03:007:0072, що належить ОСОБА_2 .
09 грудня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Блащук Т.В. звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.
Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі № 563/241/24, про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з проведенням повторної судової експертизи у справі відмовлено.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 адвокат Блащук Т.В. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення.
Вказує, що під час судових дебатів представником відповідача була зроблена усна заява про відшкодування судових витрат, а відмова у відшкодуванні таких витрат за відсутності попереднього (орієнтовного) розрахунку є правом, а не обов`язком суду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача не зазначався попередній (орієнтовний) розрахунок суми очікуваних судових витрат та не було зроблено заяви про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
У постанові від 31 липня 2024 року у справі № 916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.
Разом з тим, відповідно до ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У Постанові (додаткова) Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18, зазначено, що неповідомлення учасником справи іншого учасника справи про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, а також не направлення на його адресу документів на підтвердження відповідних вимог позбавляє іншого учасника справи можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат, що стало однією з підстав для відмови у задоволенні заяви товариства про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.
Згідно з Постановою Верховний Суд від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Убачається, що після ухвалення рішення по суті, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19000,00 грн та проведення повторної судової експертизи №2256-Е в сумі 21204,00 грн, адвокатом Блащук Т.В. заявлено клопотання про стягнення таких витрат та надано докази, а саме: копію договору про надання правничої допомоги від 12.09.2024 року; копії актів приймання-передачі наданої правової допомоги; копію квитанції про оплату проведення повторної судової експертизи №2256-Е та копію ордеру від 13 вересня 2024 року. 
Перевіривши матеріали справи, колегія суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною відповідача не було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Разом з тим, відповідач та його представник не заявили до закінчення розгляду справи про те, що ними будуть подані докази витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Враховуючи відсутність заяви представника відповідача про розподіл (відшкодування) судових витрат, поданої до закінчення судових дебатів, та відсутність попереднього (орієнтовного) розрахунку сум витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з ухвалою суду та переоцінки висновків, при цьому, будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.368,374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Блащук Т.В. залишити без задоволення.
Ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 17 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складений 28 травня 2026 року.
Головуючий суддя: Гордійчук С.О.
Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.