ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/4149/24
Головуючий у першій інстанції – Балаба О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/677/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військова частина НОМЕР_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2025 року (повний текст складено 04.12.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства,-

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, в якому просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_5 , який з 15.06.2024 зник безвісті, є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовувала тим, що вона та ОСОБА_5 з кінця 2017 року по березень 2023 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка ОСОБА_7 , проте у свідоцтві про народження дитини відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
Після народження доньки ОСОБА_5 піклувався про неї, проводив з нею час, дуже її любив.
Зазначала, що у березні 2024 року ОСОБА_5 зателефонував їй і повідомив, що він мобілізується. Від спільного друга вона дізналася, що 15.06.2024 ОСОБА_5 вважається безвісно зниклим.
Указувала, що встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_8 , необхідне їй задля збереження зв`язку між батьком та донькою, можливості подавати заяви, звернення до військової частини, ініціювати його пошук, а також реалізацію права на оформлення пенсії по втраті годувальника, отримання можливості користування пільгами, передбаченими для членів сім`ї військовослужбовців, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Наголошувала, що станом на день звернення до суду ОСОБА_5 вважається безвісти зниклим за особливих обставин, а не померлим. 
Як на правову підставу звернення до суду з даним позовом, посилалася на ст. 130 СК України, п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. 

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 25.11.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стороною позивача подано достатньо належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту батьківства ОСОБА_5 , який з 15.06.2024 зник безвісти, щодо ОСОБА_6 .
Заявниця наголошує, що ОСОБА_4 заперечуючи факт батьківства, в порядку передбаченому ст. 81 ЦПК України, не спростував подані нею докази та встановлені на їх підставі обставини. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взагалі не брали участі у розгляді справи та не заперечували проти встановлення факту батьківства. 
Звертає увагу суду на те, що визнання ОСОБА_5 батьком ОСОБА_7 відповідає інтересам малолітньої дитини, дані про батька якої наразі зазначені зі слів матері, та яка вважає його своїм батьком. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відмовити у її задоволенні та залишити рішення районного суду без змін. 
Зазначає, що факт зміни позивачкою свого прізвища на « ОСОБА_9 » не доводить того факту, що ОСОБА_5 є ймовірним батьком ОСОБА_7 . 
Указує, що з моменту зникнення безвісти ОСОБА_5 його пошуком та всіма юридичними справами займаються виключно відповідачі. Позивачка жодного разу не виявляла бажання приймати в цьому участь. 
Звертає увагу суду на те, що листом військової частини № НОМЕР_2 від 02.01.2025 повідомлено, що при здійсненні виплат грошового забезпечення військовослужбовцю ОСОБА_5 було з`ясовано коло осіб, які мають право на отримання відповідних виплат, проте за результатами вчинення вказаних дій інформація щодо наявності у нього дочки ОСОБА_7 відсутня. 

У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 зазначає, що станом на 12.02.2026 у військової частини НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформація та підтверджуючі документи про повернення солдата ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 або будь-якої іншої військової частини, його інтернування або захоплення в полон (в заручники), його загибель (смерть).
Зазначає, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства
Наголошує, що військова частина НОМЕР_1 не володіє будь-якою інформацією про те, чи є ОСОБА_5 біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника – адвоката Карпенко Ю.О., які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 – адвоката Пирог Л.О., яка просила залишити в силі рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сукупність доказів, наданих позивачкою суду, а саме: пояснень позивачки, свідоцтва про зміну позивачкою прізвища на « ОСОБА_9 », свідоцтва про народження дитини, згідно якого по батькові дитини вказано зі слів матері, акту про проживання без реєстрації ОСОБА_1 разом з ОСОБА_5 з 23.12.2019 по 01.04.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , довідка Чернігівського дошкільного навчального закладу, згідно якої ОСОБА_5 брав участь у вихованні дитини, показання свідків, які підтвердили факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , є недостатніми для підтвердження походження дитини від військовослужбовця.
З висновком районного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову апеляційний суд погоджується, але зазначеного суд першої інстанції дійшов із помилкових мотивів.

Судом у справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_6 , про що 31.12.2019 Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . Батько – ОСОБА_5 , мати – ОСОБА_1 (том 1 а.с.16).
Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 09.08.2024 № 00046425160 відомості про батька ОСОБА_6 записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (том 1 а.с. 17).
Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.08.2024 № 4578/1 ОСОБА_5 16.03.2024 був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_4 . 17.06.2024 з військової частини НОМЕР_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшло сповіщення про зникнення безвісті солдата, ОСОБА_5 . Дане сповіщення було вручене представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 батьку зазначеного військовослужбовця, який проживає на території Новгород-Сіверського району. Крім того, посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було надано допомогу батьку в оформленні документів для отримання грошового забезпечення його сина та скеровано їх до військової частини НОМЕР_4 . ОСОБА_5 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 в статусі зниклого безвісти військовослужбовця (том 1 а.с. 28).
Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_5 , його батьком є ОСОБА_2 (том 1 а.с.144).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 126 СК України).
Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. 
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що, в свою чергу, узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15, від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23, від 09 квітня 2025 року в справі № 213/1448/24.
Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).
Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України).
Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 130 СК України та п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_5 , який з 15.06.2024 зник безвісті, є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як уже зазначалось вище, передумовою для звернення до суду для встановлення факту батьківства на підставі ст. 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. 
Згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.08.2024 № 4578/1 16.03.2024 ОСОБА_5 перебуває на обліку в статусі зниклого безвісти військовослужбовця.
У відзиві на апеляційну скаргу військова частина НОМЕР_1 підтвердила, що станом на 12.02.2026 у військової частини НОМЕР_1 відсутня будь-яка інформація та підтверджуючі документи про повернення солдата ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 або будь-якої іншої військової частини, його інтернування або захоплення в полон (в заручники), його загибель (смерть).
Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом на підставі ст. 130 СК України, ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, адже у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства на підставі статті 128 СК України.
Відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_5 померлим або належних доказів його смерті виключає саму можливість звернення до суду із позовом про встановлення факту батьківства на підставі статті 130 СК України, адже факт батьківства встановлюється лише щодо померлої особи. При цьому, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі зникнення особи безвісти за особливими обставинами застосовується конструкція позову про визнання батьківства. У позові про визнання батьківства, належним відповідачем є особа, яку позивачка вважає батьком дитини, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 01.12.2025 по справі № 686/28148/23. 
Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постановах від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 05 липня 2023 року у справі №910/15792/20).
За усталеною практикою Верховного Суду звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц відповідно, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 01 квітня 2020 року у справі №520/13067/17, від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20).
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача), що є обов`язком позивача (п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України), має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах, а саме сторін оспорюваного правочину, та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Як вже було зазначено вище, у позові про визнання батьківства, належним відповідачем є особа, яку позивачка вважає батьком дитини.
Проте, ОСОБА_5 до участі в справі в якості відповідача не залучений, клопотань про його залучення співвідповідачем за цим позовом позивачка не заявляла.
Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції вищезазначене залишено поза увагою. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову.

Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25.11.2025 – зміні, з викладенням мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
Керуючись ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2025 року – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 30 квітня 2026 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко