ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 р.	Справа № 520/3717/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,
представників сторін: 
позивача - ОСОБА_1 , першого відповідача - Колотілової Н. В., 
другого відповідача - Дяк Ю. М., третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Пасечнік О.В., м. Харків, повний текст складено 24.12.25 року по справі № 520/3717/25
за позовом ОСОБА_3 
до  Кабінету Міністрів України , Міністерства охорони здоров`я України  третя особа  Харківський національний медичний університет 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 (далі по тексту – ОСОБА_3 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України (далі по тексту – КМУ, перший відповідач), Міністерства охорони здоров`я України (далі по тексту – МОЗ, другий відповідач), Харківського національного медичного університету (далі по тексту – ХНМУ, третя особа), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України та Кабінету Міністрів України, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти»;
- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України та Кабінет Міністрів України поновити стан Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», зокрема скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційний запис про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації та повернути на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти все майно, передане за передавальним актом до Харківського національного медичного університету.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправний характер бездіяльності відповідачів, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження КМУ від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» (далі по тексту – Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р) та наказу МОЗ від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» (далі по тексту – Наказ від 15.03.2021 № 452), оскільки постановами Касаційного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 та Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі № 520/5316/23 було визнано протиправними та скасовано Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р та Наказ від 15.03.2021 № 452, що свідчить про наявність у відповідачів обов`язку з вжиття заходів для поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, що існував до прийняття вказаних актів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 520/3717/25 у відкритті провадження в адміністративній справі ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України, третя особа - Харківський національний медичний університет, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2025 по справі № 520/3717/25 апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 по справі № 520/3717/25 - скасовано.
Справу № 520/3717/25 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України, третя особа: Харківський національний медичний університет про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 по справі № 520/3717/25 адміністративний позов ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Харківський національний медичний університет про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі №520/3717/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення, проігнорувавши положення статті 55 Конституції України та статей 2, 5 КАС України, дійшов помилкового висновку про відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, фактично звузивши зміст і обсяг конституційного права на судовий захист. Також, судом неправильно застосовано положення частини 1 статті 1 та частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», внаслідок чого безпідставно поклав на ОСОБА_3 обов`язок доводити наявність у нього повноважень на подання документів для державної реєстрації. У порушення вимог частини 4 статті 78 КАС України визнав відсутніми обставини порушення прав позивача, хоча такі обставини вже встановлено рішеннями суду, які набрали законної сили та не підлягають повторному доказуванню, що призвело до прийняття незаконного рішення про відмову у задоволенні позову та є підставою для його скасування.
Вважав невірним та процедурно хибним висновок суду першої інстанції про те, що позивач нібито не є заявником у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», а відтак не може вимагати скасування реєстраційного запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти, адже предметом цього спору є саме протиправна бездіяльність суб`єктів владних повноважень, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття індивідуальних актів, які визнано протиправними та скасовано судовими рішеннями. У свою чергу, друга позовна вимога у вигляді зобов`язання відповідачів вжити заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття незаконних індивідуальних актів спрямована саме на ліквідацію негативних наслідків прийняття незаконних індивідуальних актів та відновлення порушених прав свобод або законних інтересів позивача. При цьому, формальна наявність або відсутність у ОСОБА_3 повноважень на звернення до державного реєстратора не впливає на спірні правовідносини, оскільки саме відповідачі зобов`язані вжити заходів, зокрема, скасувати відповідний реєстраційний запис.
Зауважив, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, залишив поза увагою та не надав жодної оцінки посиланням позивача на наявність обов`язку відповідачів вчинити відповідні дії щодо приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти після скасування індивідуальних актів (Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р та Наказу від 15.03.2021 № 452), що слугували підставою для реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти, відповідно до постанови Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі № 520/5316/23.
Наполягав, що після набрання законної сили вказаними судовими рішеннями на відповідачів було покладено позитивний обов`язок вчинити активні дії, спрямовані на усунення правових і фактичних наслідків незаконної реорганізації, а не обмежуватися формальним виконанням судових актів шляхом їх пасивного неврахування. Невчинення таких дій становить протиправну бездіяльність, яка і є предметом спору у цій справі.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу третя особа просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Виноградова Володимира Олексійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 справі №520/3717/25, яким залишено без задоволення позов ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України, Харківського національного університету України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
На переконання третьої особи, доводи та твердження представника позивача не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду, адже ґрунтуються на помилковому розумінні ним норм чинного законодавства та фактичних підстав заявленого позову.
Вважає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача порушеного права, яке він пов`язує із не поновленням стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, що існував до скасування судовими рішеннями Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р та Наказу від 15.03.2021 № 452, адже належних та переконливих доказів його наявності ОСОБА_3 не наведено. 
Зазначив, що посилання представника позивача на абстрактні відновлення права та дієздатності колишнього роботодавця, як юридичної особи, що на його думку забезпечить стабільність та передбачуваність його трудових відносин, спростовуються дослідженими та перевіреними судом першої інстанції фактичними обставинами та доказами, що їх підтверджують.
Звернув увагу, що у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23 судами надавалась правова оцінка наявності порушеного права позивача на працю, однак не досліджувались обставини подальшого працевлаштування ОСОБА_3 на посаду професора кафедри акушерства і гінекології № 3 Харківського раціонального медичного університету в порядку переведення з Харківської медичної академії післядипломної освіти. Отже, правові висновки у судових справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23 відповідно до частини 7 статті 78 КАС України не є преюдиційними для даної справи та підлягали доказуванню у відповідності до приписів статей 72 – 77 КАС України.
Крім того, у постановах Касаційного адміністративного суду від 28.05.2024 у справі №520/7440/21 та Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі №520/5316/23, на які посилався позивач, як на підставу заявленого позову, не вирішувався спір про скасування державної реєстрації припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти. Зазначеними актами правосуддя правова оцінка надана лише Розпорядженню від 08.02.2021 № 103-р та Наказу від 15.03.2021 № 452, що не є безумовним наслідком реєстрації поновлення стану юридичної особи - Харківської медичної академії післядипломної освіти. Позивач не є особою, яка наділена законодавчими повноваженнями через судовий позов втручатися у диспозитивну поведінку засновників Харківської медичної академії післядипломної освіти та намагатися визначити юридичну долю державного майна, не навівши детального обґрунтування, яке його порушене право підлягає захисту саме у такий спосіб.
Другий відповідач також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі № 520/3717/25 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі № 520/3717/25 – залишити без змін.
З огляду на те, що позовна заява не містить даних та будь-якої мотивації у чому саме полягає порушене право чи законний інтерес позивача через невчинення відповідачами реєстраційних дій за поданою ОСОБА_3 заявою від 31.01.2025 і яким чином здійснення такої реєстрації або відмова в її проведенні може вплинути на його права та обов`язки, наполягав на наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.
Цитуючи приписи Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі – Закон № 755-IV) та Закону України «Про вищу освіту» від 1 липня 2014 року № 1556-VII (далі – Закон № 1556-VII), стверджував, що оскільки у Державному бюджеті України на 2025 рік бюджетні призначення на підготовку фахівців з вищою освітою, а також на підготовку наукових і науково-педагогічних кадрів для Харківської медичної академії післядипломної освіти не передбачені, а ХНМУ відповідні ліцензії на здійснення освітньої діяльності (стаття 9-1 Закону № 1556-VII) не отримувалися, підстави для закріплення за третьої особою державного майна тощо відсутні, скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційного запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти в результаті її реорганізації жодним чином не може вплинути на права та обов`язки позивача.
Окремо звернув увагу, що у спірних правовідносинах Кабінет Міністрів України та Міністерство охорони здоров`я України не є суб`єктами владних повноважень, а виконують функцію власника, що за своєю правовою природою є цивільно-правовими відносинами, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Кабінет Міністрів України також скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 у справі № 520/3717/25 – залишити без змін.
Повідомив, що внаслідок проведеної реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету, позивача було звільнено з займаної посади та призначено на посаду професора кафедри акушерства та гінекології № 3 у порядку переведення з Харківської медичної академії післядипломної освіти (до проведення конкурсу) відповідно до його заяви від 09.12.2022. У подальшому, на підставі заяви ОСОБА_3 від 18.12.2023, останнього переведено на посаду професора закладу вищої освіти кафедри акушерства та гінекології № 3 із укладенням контракту з Харківським національним медичним університетом. Відтак, право позивача на працю дотримано у повному обсязі.
Наголошував, що позивачем у даній справі не доведено наявності порушеного права, що правомірно мало наслідком прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.
Також вважав, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_3 не є особою, яка у відповідності до чинного законодавства має право вимагати скасування у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців та громадських формувань реєстраційного запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти в результаті її реорганізації. 
Додатково зауважив, що у Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах відсутні будь-які обов`язки з вжиття дій по відношенню до позивача.
Серед іншого, просив врахувати, що приведення чи не приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти не впливає на права та обов`язки позивача, адже останній не перебуває у трудових чи будь-яких інших відносинах із цією юридичною особою.
Третьою особою подано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення від 16.04.2026, в яких повідомлено, що 20.06.2024 ОСОБА_3 відповідно до наказу № 843/к «Про звільнення ОСОБА_3 » з 01.07.2024 звільнено з посади професора кафедри закладу вищої освіти кафедри акушерства та гінекології № 3 Харківського національного медичного університету у зв`язку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Отже, позивач із 01.07.2024 не є особою, яка має трудові відносини із Харківським національним медичним інститутом, які виникли із 24.12.2022 через прийняття його на посаду у зв`язку із переведенням із Харківської медичної академії післядипломної освіти.
Стверджував, що оцінка правомірності передачі за актом прийому передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року № 2343, в межах розгляду Верховним Судом справи № 520/7440/21 та Другим апеляційним адміністративним судом справи № 520/5316/23 не надавалася.
На переконання третьої особи, хоча у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23 і розглядались питання правомірності ухвалених відповідачами рішень, наслідком яких стало припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти, це не виключає обов`язку суду у даній справі з`ясувати дійсні підстави заявленого позивачем позову та його процесуальну направленість на захист конкретного порушеного права, адже зазначене є вирішальним.
Звернув увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 зазначила, що спір про скасування (відміну) державної реєстрації припинення юридичної особи не є спором з державним реєстратором про спонукання його внести відповідний запис до ЄДР, а також спором у сфері публічно-правових відносин, у тому числі якщо він виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР державним реєстратором запису про проведення державної реєстрації юридичної особи, не виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин або у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Отже, процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору (див. пункти 34, 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18). Заповнюючи цю прогалину закону, у постановах від 20.09.2018 у справі №813/6286/15 та від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України), а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства незалежно від суб`єктного складу за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК України).
А відтак, спір про відновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційний запису про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації та повернення на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти всього майна, переданого за передавальним актом до Харківського національного медичного університету не є публічно – правовим спором та має розглядатися за правилами господарського судочинства.
Щодо вимоги про повернення на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти всього майна, переданого за передавальним актом до Харківського національного медичного університету, зазначив, що 09.12.2022 був складений акт прийому-передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року № 2343. Зазначений наказ Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року № 2343 не був предметом розгляду у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23, не визнавався нечинним та не скасовувався у судовому порядку, тобто є виконаним.
Позивач також надав до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення від 24.04.2026, в яких повідомив, що судами було встановлено факт протиправності Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р та Наказу від 15.03.2021 № 452, які і стали підставою для припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти, передачі її майна на баланс ХНМУ та передумовою для переведення позивача на посаду професора кафедри акушерства і гінекології № 3 ХНМУ з Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі – ХМАПО). Однак, після скасування згаданих індивідуальних актів, відповідачі, що було підтверджено представниками у судовому засіданні, не вчинили жодних дій з поновлення стану ХМАПО, що існував до прийняття рішень про реорганізацію, не усунули наслідки реорганізації та не привели правовідносини у попередній стан, попри те, що у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі № 520/5316/23 суд дійшов висновку, що після прийняття постанови Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 Міністерство охорони здоров`я України зобов`язано вчинити відповідні дії щодо приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти. Така бездіяльність фактично означає, що незаконні наслідки продовжують існувати, попри їх судове спростування.
Обґрунтовуючи правомірність обраного способу захисту порушеного права, наполягав, що наявність запису про припинення юридичної особи не виключає, що заінтересована особа може звернутися з позовною вимогою про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи, якщо процедура ліквідації (в нашому випадку реорганізації) не була здійснена належним чином. Запис про припинення юридичної особи не є беззастережним доказом того, що юридична особа дійсно припинилася та більше не існує. Якщо процедуру ліквідації не було здійснено належним чином, то внесення до ЄДР запису про припинення цієї юридичної особи не зумовлює її припинення, а також припинення права власності на її майно. Схожі висновки міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 813/6286/15, від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20 тощо.
Другий відповідач у поясненнях від 24.04.2026 вкотре наголосив, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки даний спір позбавлений ознак публічно-правового, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.05.2021 у справі № 820/5340/16. Водночас, зауважив, що спір, який виник у зв`язку зі звільненням працівника з посади, трудова діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 у справі № 520/6612/17, від 27 березня 2019 року у справі №814/2514/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16 та від 07 квітня 2021 року у справі № 320/2654/19.
За таких обставин, оскільки ОСОБА_3 не перебував у трудових відносинах з Кабінетом Міністрів України або Міністерством охорони здоров`я України та не проходив публічної служби у відповідачів, питання можливого порушення його права на працю має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Щодо виконання постанови Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 повідомив, що ані постанова Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21, ані постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі № 520/5316/23, не містять жодних вказівок або зобов`язань щодо необхідності вчинення Кабінетом Міністрів та/або Міністерством охорони здоров`я України будь-яких дій спрямованих на їх реалізацію.
Питання правових наслідків передачі за актом прийому передачі Харківської медичної академії післядипломної освіти до складу Харківського національного медичного університету від 09.12.2022, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 27 грудня 2022 року №2343, в межах розгляду Верховним Судом справи № 520/7440/21 та Другим апеляційним адміністративним судом справи № 520/5316/23 не розглядалось та не може бути предметом спору в порядку адміністративного судочинства.
Звернув увагу суду, що позивач не є власником (засновником, керівником державного органу, головою комісії з припинення, спадкоємцем, правонаступником тощо), уповноваженою ними особою, який наділений повноваженнями на вирішення юридичної долі припиненої юридичної особи – Харківської академії післядипломної освіти та майна, закріпленого на праві оперативного управління за Харківським національним медичним університетом. Також позивач не є особою, яка наділена повноваженнями через судовий позов втручатися в диспозитивну поведінку засновників Харківської медичної академії післядипломної освіти, відповідачів у даній справі, та намагатись визначити юридичну долю державного майна.
Також зазначив, що рішення у справі № 520/5316/23 аналогічно із справою №520/7440/21 ґрунтуються на припущенні порушення прав позивача у зв`язку із його звільненням із Харківської медичної академії післядипломної освіти та можливої його участі у профспілці, однак, будь-яка правова оцінка збереженню трудових відносин із позивачем у майбутньому, подальшій вільній та свідомій реалізації ним права на працю в установі – правонаступнику, виконання роботи, на яку останній добровільно та без примусу погоджувався, не надавалася. Крім того, будь-які заперечення щодо обраної посади та умов праці тощо 24.12.2022 позивачем не висловлювалася. Враховуючи, що з моменту закінчення процедури реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом її приєднання до третьої особи, ухвалення судами відповідних рішень у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23, правовідносини між сторонами зазнали значних та суттєвих змін, раніше сформовані судові судження не можуть автоматично та без дотримання загальної визначеної процесуальним законом процедури встановлення дійних обставин та взаємин сторін, братись до уваги у даній справі.
ОСОБА_3 надав додаткові пояснення від 19.05.2026, в яких зазначив, що між Харківською медичною академією післядипломної освіти та її уповноваженим органом управління відсутній будь-який корпоративний спір, як хибно наголошує представник МОЗ. Позивач не є органом управління ХМАПО, не має жодних корпоративних прав щодо останнього та доводи позовної заяви не зводяться до наявності процедурних порушень під час державної реєстрації припинення ХМАПО.
Також, висновки Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20, на які посилаються відповідачі, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки у межах вказаної справи позовні вимоги про скасування реєстраційної дії було заявлені до Виконавчого комітету Ірпінської міської ради, та такі вимоги обґрунтовувалися порушенням процедури припинення товариства. У даній же справі, позовні вимоги, ані до державного реєстратора, ані до виконавчого комітету Харківської міської ради, не заявлялися.
Крім того, даному публічно-правовому спору притаманні всі критерії адміністративної юрисдикції, а тому доводи представника Міністерства охорони здоров`я України про зворотне є неприйнятними.
Третя особа у поясненнях від 25.05.2026 проінформувала, що між сторонами виник спір про право (трудове право) позивача на працевлаштування та/або роботу в реорганізованому ХМАПО, який не є спором адміністративним (публічно-правовим), а є цивільним та/або господарським судовим спором, серед способів захисту якого, законодавець передбачає в тому числі й право на вимогу про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 с.16 ЦК України), тобто спонукання суб`єкта владних повноважень до дій, наслідком яких є виникнення цивільних (трудових) прав позивача. Незважаючи на залучений ОСОБА_3 суб`єктний склад учасників цього спору та предмет спору - бездіяльність відповідачів, спір між сторонами у цій справі стосується майнових прав позивача (їх захисту та відновлення) і має приватноправовий характер, оскільки підстави для його виникнення (право на працю), а тому не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
До того ж, задоволення позовної вимоги про відновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти та повернення на її баланс всього майна, переданого за передавальним актом до Харківського національного медичного університету, не матиме наслідком відновлення із позивачем припинених трудових відносин, оскільки таке припинення відбулося не через реорганізацію ХМАПО та, як наслідок, скорочення займаної ОСОБА_3 посади у ХМАПО, а через закінчення дії трудового договору (контракту) в іншому закладі – Харківському національному медичному університеті, тобто за інших підстав.
Представник позивача в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представники відповідачів та третьої особи в судових засіданнях підтримали правову позицію, викладену у відзивах на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що професор Козуб Микола Іванович обіймав посаду завідувача кафедри акушерства та гінекології № 2 Харківської медичної академії післядипломної освіти (далі – ХМАПО, код ЄДРПОУ: 01896872).
08.02.2021 Кабінет Міністрів України ухвалив розпорядження № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», яким погодився з пропозицією Міністерства охорони здоров`я України щодо реорганізації ХМАПО шляхом її приєднання до Харківського національного медичного університету.
На підставі вищевказаного розпорядження Кабінету Міністрів України, 15.03.2021 МОЗ було прийнято Наказ № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», яким, поміж іншого: наказано реорганізувати ХМАПО шляхом її приєднання до ХНМУ; установлено, що ХНМУ є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків ХМАПО; утворено комісію з реорганізації ХМАПО та затверджено її склад; надано вказівки голові комісії з реорганізації, ректору ХНМУ, директору медичних кадрів, світи і науки та фінансово-економічному департаменту щодо вжиття заходів, спрямованих на забезпечення проведення реорганізації.
У подальшому, 15.07.2022 на підставі Наказу МОЗ № 452 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про перебування ХМАПО в стані припинення.
15.05.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації (реєстраційний запис 1004801270029034673).
16.05.2023 було здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її реорганізації (реєстраційний запис 1004801120031034673).
Вважаючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» протиправним, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України та МОЗ з відповідним позовом про визнання протиправним та скасування вказаного розпорядження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 по справі № 520/7440/21 адміністративний позов ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування розпорядження - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008, код ЄДРПОУ 00031101) витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) у розмірі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок)..
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 по справі № 520/7440/21 апеляційні скарги Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 по справі №520/7440/21 скасовано.
Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров`я України, Кабінету Міністрів України, третя особа Харківська медична академія післядипломної освіти про визнання протиправним та скасування розпорядження задоволено.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р "Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти".
Постановою Верховного Суду від 26.09.2023 по справі № 520/7440/21 касаційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України задоволено частково.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2023 у справі № 520/7440/21 скасовано.
Справу № 520/7440/21 направлено на новий судовий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2024 по справі № 520/7440/21 апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2021 по справі № 520/7440/21 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 28.05.2025 по справі №520/7440/21 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2024 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа: Харківський національний медичний університет, про визнання протиправним та скасування розпорядження задоволено.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі № 520/5316/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Харківський національний медичний університет про визнання протиправним та скасування наказу, скасування реєстраційного запису, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2024 по справі № 520/5316/23 скасовано.
Прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
У відповідь на адвокатський запит від 15.07.2024 № 04/07-24 Міністерство охорони здоров`я України листом від 19.08.2024 № 14-09/В-8179//8002 повідомлено, що згідно положень пункту 1 та абзацу першого пункту 2 частини першої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу.
У відповідь на адвокатський запит від 15.07.2024 № 05/07-24 Міністерство юстиції України направило лист від 15.08.2024 № 115305/9413-4-24/9.1.2, у якому повідомило, що з аналізу положень чинного законодавства та обставин справи вбачається, що постанова Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 не потребує вжиття додаткових заходів щодо її виконання, а резолютивна частина вказаної постанови не містить зобов`язання Кабінету Міністрів України вчинити дії, з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Звертаючись до суду з цим позовом позивач, що оскільки Міністерством охорони здоров`я України та Кабінетом Міністрів України не було вжито жодних заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, що існував до прийняття актів, незаконність яких встановлено судовими рішеннями у справах № 520/7440/21 та №520/5316/23, відповідачами допущено протиправну бездіяльність, зокрема, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану ХМАПО, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу МОЗ № 452.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на час звернення із цим позовом до суду порушення прав та інтересів позивача, оскільки ОСОБА_3 не був позбавлений права на працю, зокрема 09.12.2022 звернувся до третьої особи із власноручною заявою про прийняття його на посаду професора кафедри акушерства і гінекології № 3 в порядку переведення з Харківської медичної академії післядипломної освіти, тобто погодився із фактом правонаступництва перебуваючи у трудових правовідносинах з Харківським національним медичним університетом після реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти.
За висновком суду, заявляючи вимогу повернути на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти все майно, передане за передавальним актом до Харківського національного медичного університету, позивач фактично та без будь-яких повноважень від імені таких юридичних осіб, через судовий позов втручається в їх диспозитивну поведінку та намагається визначити юридичну долю державного майна, не вказавши детального обґрунтування, яке саме його порушене право підлягає захисту у такий спосіб.
Надаючи оцінку твердженням відповідачів та третьої особи про непідсудність даної справи юрисдикції адміністративних судів, колегія суддів виходить з такого.
Справою адміністративної юрисдикції в розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб`єктом саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження в рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.
За пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відтак до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Із наведених норм права вбачається, що до адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує її права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Натомість визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Так, спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок не вчинення відповідачами дій після скасування судами актів КМУ та МОЗ, які стали підставою для реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти, як освітнього закладу.
Колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 02.08.2023 по справі № 925/1741/21, відповідно до якого правовідносини, які спрямовані на вирішення питань організації освітнього процесу, у зв`язку з реорганізацією закладу освіти, мають на меті передусім публічний, а не приватний інтерес.
Колегія суддів зазначає, що спір у даній справі не є господарським ані за суб`єктним складом правовідносин, ані за підставами і предметом позову, ані за характером спірних матеріальних правовідносин, оскільки:
- позивач не є суб`єктом господарської діяльності (у розумінні частини другої статті 4 ГПК України);
- спір у справі не є таким, що виник із корпоративних відносин з огляду на відсутність у позивача будь-яких корпоративних прав та корпоративного характеру відносин сторін у справі (у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, статті 167 ГК України та частини першої статті 96-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);
- позивач, який не є підприємцем, оскаржив до суду бездіяльність суб`єкта владних повноважень, допущену через не виконання його владних управлінських функцій, що виключає підсудність спору господарському суду з огляду на пункт 10 частини першої статті 20 ГПК України;
- заявлені позивачем підстави позову (бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України та Кабінету Міністрів України яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти») виключають приватно-правовий характер спору між сторонами та свідчать про спір у публічно-правових відносинах;
- реорганізований розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» навчальний заклад є юридичною особою публічного права (у розумінні статей 81, 169 ЦК України), засновником та органом управління якого виступає другий відповідач, який у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України (пункт 7 частини першої статті 4), оскільки здійснює публічно-владні управлінські функції у сфері освіти на виконання повноважень засновника освітнього закладу.
Отже, цей спір належить до юрисдикції адміністративного суду, а відтак посилання відповідачів та третьої особи на наявність підстав для закриття провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Колегія суддів зауважує, що у спірних правовідносинах не підлягають врахуванню висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 820/5340/16, Великої Палати Верховного Суду від 13 у справі № 520/6612/17, від 27 березня 2019 року у справі № 814/2514/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 804/2823/16 та від 07 квітня 2021 року у справі № 320/2654/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20, від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18, від 20.09.2018 у справі №813/6286/15 та від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18 та інших, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин, так як у справах № 826/10249/18, № 911/3175/20, 8136286/25, спір виник з корпоративних відносин, а однією зі сторін був державний реєстратор, а у справах № 804/2823/16, № 320/2654/19, № 814/2514/17, № 520/6612/17 - внаслідок звільнення особи з посади, яка не є публічною службою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина перша статті 53 Конституції України визначає, що кожен має право на освіту, а частинами третьою, четвертою цієї ж статті передбачено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Такі конституційні положення знайшли закріплення у нормах статті 3 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII «Про освіту», згідно з якими кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України (частина перша цієї статті).
Частиною третьою вищевказаної статті встановлено, що право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
За змістом частини другої статті 17 Закону України «Про освіту» рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту».
За визначенням понять, наведених у частині першій статті 1 зазначеного вище Закону, засновник закладу вищої освіти – органи державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад вищої освіти. Права засновника, передбачені цим Законом, набуваються також на підставах, передбачених цивільним законодавством (пункт 10 частини першої цієї статті).
Статтею 15 Закону України «Про вищу освіту» визначені повноваження засновника (засновників) закладу вищої освіти.
За правилами частини першої цієї статті повноваження засновника (засновників) щодо управління закладом вищої освіти визначаються цим та іншими законами України, а також статутом закладу вищої освіти.
Так, за нормами абзацу другого частини другої статті 25 Закону України «Про освіту» засновник закладу освіти або уповноважений ним орган (особа) приймає рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію, зміну типу закладу освіти, затверджує статут (його нову редакцію), укладає засновницький договір у випадках, визначених законом.
Питання щодо утворення, реорганізації та ліквідації закладу вищої освіти регламентовані нормами статті 31 Закону України «Про вищу освіту».
Зокрема, у пункті 1 частини першої, частині другій указаної статті містяться приписи про те, що рішення про утворення, реорганізацію чи ліквідацію закладу вищої освіти приймається: для закладів державної форми власності – Кабінетом Міністрів України.
Реорганізація чи ліквідація закладу вищої освіти не повинна порушувати права та інтереси осіб, які навчаються у цьому закладі вищої освіти. Обов`язок щодо вирішення всіх питань продовження безперервного здобуття вищої освіти такими особами покладається на засновника (засновників) закладу вищої освіти.
Пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» надає визначення закладу вищої освіти як окремому виду установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права.
Спірні у цій справі правовідносини врегульовані й нормами Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України», відповідно до частини першої статті 24 якого, Кабінет Міністрів України в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, може утворювати, реорганізовувати та ліквідовувати відповідно до закону державні господарські об`єднання, підприємства, установи та організації, зокрема для здійснення окремих функцій з управління об`єктами державної власності. Кабінет Міністрів України затверджує положення та статути державних господарських об`єднань, підприємств, установ та організацій, розмір асигнувань на їх утримання і граничну чисельність працівників, призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників і заступників керівників, застосовує до них заходи дисциплінарної відповідальності.
Надаючи оцінку доводам Кабінету Міністрів України про те, що останній не є у спірних правовідносинах ані роботодавцем, ані іншим суб`єктом владних повноважень, який порушив права позивача, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до наведених у частині першій статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначень понять, роботодавцем визнається власник підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності, галузевої належності або уповноважений ним орган (керівник) чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.
За змістом частини 3 статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.
Як зазначив Верховний суд у постанові від 28.05.2024 по справі № 520/7440/21, вжитий у частині третій статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» термін «роботодавець» для цілей вказаної статті охоплює як власника відповідної установи, так і уповноваженого ним органу (керівника), у тому числі в особі органу державної влади.
Частиною першою статті 5 Закону України від 21 вересня 2006 року № 185-V «Про управління об`єктами державної власності» встановлено, що Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.
Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності (пункт 1 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»).
Відповідно до встановлених у цій справі обставин Харківська медична академія післядипломної освіти за своєю організаційно – правовою формою та статусом є закладом вищої освіти державної форми власності. Такий заклад за законом належить до виду установи, яка є юридичною особою публічного права.
Згідно з пунктами 1.5 та 2.1 Статуту Харківської медичної академії післядипломної освіти, така заснована на державній формі власності, підпорядкована Міністерству охорони здоров`я України і є неприбутковою установою. Майно Академії є державною власністю. Міністерство охорони здоров`я України є органом управління, якому підпорядкована Академія.
Рішення про реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, перетворення) чи ліквідацію вищого навчального закладу приймається для закладів державної форми власності - Кабінетом Міністрів України (пункт 16.1 Статуту Харківської медичної академії післядипломної освіти).
Тобто у спірних правовідносинах власником Харківської медичної академії післядипломної освіти, як установи та закладу вищої освіти державної форми власності, є держава, а повноваження щодо управління нею, виконує, у тому числі, Кабінет Міністрів України, який відповідно до закону та Статуту цієї установи уповноважений приймати рішення про її реорганізацію.
Аналіз вищевикладених норм дає колегії суддів підстави для висновку про те, що Кабінет Міністрів України у спірних правовідносинах здійснював управління Харківською медичною академією післядипломної освіти й реалізував адміністративно – розпорядчі повноваження як власник цієї Академії, а тому підпадає під вжите у статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначення роботодавця відносно позивача, який працював у ХМАПО станом на дату прийняття Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р.
Отже, доводи першого відповідача про те, що останній не має будь-якого відношення до Харківської медичної академії післядипломної освіти, а позивач не перебував із ним у трудових відносинах, спростовані дослідженими колегією суддів матеріалами.
Відповідно до пункту 2-1 частини 1 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації створення юридичної особи (у тому числі в результаті виділу, злиття, перетворення, поділу), крім створення державного органу, органу місцевого самоврядування, подаються такі документи: примірник оригіналу (нотаріально засвідчену копію) рішення засновників, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про створення юридичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачами по справі, підставою для внесення до ЄДРПОУ запису про припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти шляхом реорганізації шляхом приєднання до Харківського національного медичного університету слугувало Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р та наказ МОЗ від 15.03.2021 №452.
Постановою Верховного Суду від 28.05.2025 по справі № 520/7440/21, серед іншого, визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», а постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 по справі № 520/5316/23 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».
Колегія суддів зазначає, що скасування у судового порядку Розпорядження від 08 лютого 2021 року № 103-р та Наказу від 15.03.2021 № 452, на підставі яких у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено реєстраційний запис про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації, свідчить про те, що правові підстави для державної реєстрації припинення Харківської медичної академії післядипломної освіти перестали існувати, що має наслідком відновлення її попереднього стану, шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру.
Колегією суддів зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі № 520/5316/23, яка набрала законної сили та є обов`язковою до виконання, встановлено, що судом апеляційної інстанції було зазначено, що після прийняття постанови Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 Міністерство охорони здоров`я України зобов`язано вчинити відповідні дії щодо приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти. 
З метою встановлення вжитих Міністерством охорони здоров`я України заходів щодо поновлення первісного стану Харківської медичної академії післядипломної освіти представником Козуба М. І. 15.07.2024 було направлено запит № 04/07-24, у відповідь на який листом від 19.08.2024 № 14-09/ В-8179//8002 МОЗ серед іншого, проінформувало, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 06.06.2024 по справі № 520/5316/23 зазначив: «…оскаржуваний в даній справі наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» підлягає визнанню протиправним та скасуванню саме з тих підстав, що такий прийнято на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р , яке скасовано постановою Верховного суду від 28.05.2024 по справі №520/7440/21, тобто у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про вищу освіту» наразі відсутнє рішення Кабінету Міністрів України про реорганізацію ХМАПО.
Враховуючи те, що постановою Верховного суду від 28.05.2024 по справі №520/7440/21, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», то Міністерство охорони здоров`я України та Департамент реєстрації Харківської міської ради зобов`язано вчинити відповідні дії щодо приведення у первісний стан відносно Харківської медичної академії післядипломної освіти. Жодних доводів ні позовна заява ні апеляційна скарга щодо невжиття відповідних заходів з боку відповідачів не містить.»
Крім того, у відповідь на запит від 15.07.2024 № 05/07-24, направлений представником позивача на адресу Кабінету Міністрів України, Міністерство юстиції України направило лист від 15.08.2024 № 115305/9413-4-24/9.1.2, у якому повідомило, що з аналізу положень чинного законодавства та обставин справи вбачається, що постанова Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21 не потребує вжиття додаткових заходів щодо її виконання, а резолютивна частина вказаної постанови не містить зобов`язання Кабінету Міністрів України вчинити дії, з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
З приведеного вбачається, що жодної інформації про вжиття заходів з метою поновлення первісного стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, ані Кабінет Міністрів України, ані Міністерство охорони здоров`я України не вживало, обмежилось цитуванням викладених у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23 висновків та статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».
Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо:
визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу;
визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи;
заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій;
накладення/зняття арешту корпоративних прав;
зобов`язання вчинення реєстраційних дій;
скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі;
виділу юридичної особи;
провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";
припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи;
відміни державної реєстрації припинення юридичної особи;
припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи;
відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;
відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження судового рішення, на підставі якого вчинено реєстраційну дію.
Отже, законодавець передбачив вичерпний перелік судових рішень, на підставі яких здійснюється державна реєстрація, кожне з яких є достатньою та самостійною підставою для здійснення реєстраційної дії.
А відтак, постанова Верховного суду від 28.05.2024 по справі №520/7440/21, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження КМУ від 08 лютого 2021 року № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 по справі № 520/5316/23, яким визнано протиправним та скасовано наказ МОЗ від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», є судовими рішеннями, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. 
При цьому, відсутність у резолютивній частині прямого зобов`язання вчинити дії щодо приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти не є підставою для ігнорування таких судових рішень, адже у судовому порядку було скасовано рішення засновника КМ України та прийнятий на підставі цього рішення наказ Міністерства охорони здоров`я України, які були підставою вчинення такої реєстраційної дії, як припинення ХМАПО, що в свою чергу є підставою для виникнення у КМУ та МОЗ обов`язку з вжиття відповідних дій щодо приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти, що існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».
Колегія суддів зауважує, що відсутність чи наявність у позивача права звернення із заявою про вчинення відповідної реєстраційної дії до реєстратора у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки предметом позову є бездіяльність МОЗ та КМУ, яка полягає у невжитті заходів з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття скасованих рішеннями судів розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», а не правомірність відмови реєстратора у вчиненні реєстраційної дії.
Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_3 не є заявником у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та відповідно не має права вимагати скасування в ЄДРПОУ реєстраційного запису про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації, не звільняє відповідачів від обов`язку вжити відповідні заходи через скасування судами їх рішень про реорганізацію ХМАПО.
Разом з цим, матеріали справи не містять відомостей про вчинення відповідачами дій, передбачених статтею 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» із дотриманням встановленої процедури.
Обґрунтовуючи свою бездіяльність відповідачі посилаються на відсутність у спірних правовідносинах порушеного права ОСОБА_3 , яке він пов`язує із не поновленням стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до скасування за судовими рішеннями Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р та Наказу від 15.03.2021 № 452.
Колегією суддів встановлено, що реорганізація Харківської медичної академії післядипломної освіти полягає у приєднанні її до Харківського національного медичного університету.
Частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України містить приписи про те, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Зміст викладених вище норм вказує на те, що відповідно до закону юридична особа припиняється внаслідок реорганізації і це є підставою для розірвання трудових договорів з працівниками з ініціативи роботодавця.
Верховний Суд у справі № 520/7440/21 від 28.05.2024 вже виснувався, що після реорганізації Харківської медичної академії післядипломної освіти цю установу буде припинено як юридичну особу, а укладені з нею трудові договори можуть бути розірвані з ініціативи роботодавця або з інших, визначених у законі підстав. Тобто така реорганізація у будь – якому разі зумовить масове вивільнення працівників, незалежно від того, чи будуть вони у майбутньому працевлаштовані шляхом зарахування їх до штату Харківського національного медичного університету та укладення нових трудових договорів з цим закладом.
Серед іншого, Верховним Судом зазначено, що оскаржене розпорядження КМУ прямо стосується права позивача на працю, гарантованого статтею 43 Конституції України, його трудових гарантій, закріплених у законодавстві. З огляду на це Верховний Суд в цілому вважав правильними висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення цього позову.
Крім того, у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі № 520/5316/23, якою визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», судом констатовано, що «враховуючи те, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» прямо стосується права ОСОБА_3 на працю, що встановлено постановою Верховного Суду від 28.05.2024 у справі № 520/7440/21, то і оскаржуваний в даній справі наказ Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», прийнятий на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р, прямо порушує право ОСОБА_3 на працю».
Відповідно до приписів частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зважаючи на викладене, факт порушення прав позивача у зв`язку з прийняттям Розпорядження від 08.02.2021 № 103 р та Наказу від 15.03.2021 № 452 та внаслідок безпосередньо самої реорганізації, проведеної на підставі вказаних індивідуальних актів, встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, а тому такі обставини не підлягають повторному доказуванню.
При цьому, доводи ХНМУ про те, що у справах № 520/7440/21 та № 520/5316/23 судами не досліджувались обставини подальшого працевлаштування ОСОБА_3 на посаду професора кафедри акушерства і гінекології № 3 Харківського раціонального медичного університету в порядку переведення з Харківської медичної академії післядипломної освіти не заслуговують на увагу, адже Верховний Суд у справі № 520/7440/21 від 28.05.2024 надавав оцінку таким доводам та зазначив, що реорганізація у будь – якому разі зумовить масове вивільнення працівників, незалежно від того, чи будуть вони у майбутньому працевлаштовані шляхом зарахування їх до штату Харківського національного медичного університету та укладення нових трудових договорів з цим закладом.
За таких обставин, подальше працевлаштування ОСОБА_3 на посаду професора кафедри акушерства і гінекології № 3 Харківського раціонального медичного університету не спростовує факт порушення його трудових прав внаслідок прийняття Розпорядження від 08.02.2021 № 103-р та Наказу від 15.03.2021 № 452.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Всупереч вказаної норми, відповідачами не спростовано доводи ОСОБА_3 про допущення ними протиправної бездіяльності.
За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення Кабінетом Міністрів України та Міністерством охорони здоров`я України дій з метою поновлення стану Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти», колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про допущення відповідачами протиправної бездіяльності в цій частині.
Всупереч наведеному, суд першої інстанції фактично проігнорував обов`язковість вже встановлених судом обставин, чим допустив істотне порушення норм процесуального права, що свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Разом з тим, частиною 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15).
Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі №807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі № 804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі № 826/9457/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі № 815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі № 826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі № 1340/4044/18, від 23 червня 2020 року у справі № 820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі № 805/3147/16-а).
Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі № 826/11086/18).
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає, зокрема, заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника).
Враховуючи викладене, з огляду на встановлену у справі протиправну бездіяльність відповідачів, колегія суддів, виходячи з принципу ефективності судового захисту, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Кабінет Міністрів України та Міністерство охорони здоров`я України вчинити дії з метою приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» уповноваженим органом на скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційний запису про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації є державний реєстратор, а не відповідачі, у задоволенні позовної вимоги про скасування в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційний запис про припинення юридичної особи в результаті її реорганізації слід відмовити.
За таких обставин, враховуючи, що запис про скасування припинення юридичної особи в результаті її реорганізації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наразі є діючим, вимога про повернення на баланс Харківської медичної академії післядипломної освіти всього майна, переданого за передавальним актом до Харківського національного медичного університету, є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 10 від 17.02.2025 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн.
Згідно з наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 22.01.2026 № 1.500683793.1 позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн.
Отже, враховуючи вищенаведені висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову на вимог апеляційної скарги, відповідно до частин 3, 6 статті 139 КАС України, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 1514 грн (3028/2) пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, як суб`єктів владних повноважень.
Керуючись ст. 139, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 по справі № 520/3717/25 - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони здоров`я України, третя особа : Харківський національний медичний університет про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я України, яка полягає у невчиненні дій щодо приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».
Здійснити вихід за межі позову.
Зобов`язати Кабінет Міністрів України (вул. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008, код ЄДРПОУ 00031101) та Міністерство охорони здоров`я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського Михайла, буд. 7, код ЄДРПОУ 00012925) вчинити дії з метою приведення у первісний стан Харківської медичної академії післядипломної освіти, який існував до прийняття розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.02.2021 № 103-р «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти» та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15.03.2021 № 452 «Про реорганізацію Харківської медичної академії післядипломної освіти».
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, буд. 12/2, м. Київ, 01008, код ЄДРПОУ 00031101) витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 757,00 гривень (сімсот п`ятдесят сім гривень) 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України (01601, м. Київ, вул. Грушевського Михайла, буд. 7, код ЄДРПОУ 00012925) витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 757,00 гривень (сімсот п`ятдесят сім гривень) 00 коп.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2026.