Єдиний унікальний номер: 379/659/26 
Провадження № 2/379/619/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2026 року	м.Тараща	

Таращанський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Невгада О.В.,
за участю секретаря судового засідання: Бакал О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

УСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що 02.06.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем укладено кредитний договір № 186100. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання перед відповідачем в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок грошові кошти. 10.10.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладеного договір факторингу №10102025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передало (відступило) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до ОСОБА_1 . Станом на дату звернення з позовом до ОСОБА_1 остання має заборгованість за кредитним договором у розмірі 51469,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25377,41 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 20691,58 грн.; заборгованості за комісією 1001,00 грн.; заборгованості за штрафами 4400,00 грн. Звертають увагу суду, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій позивачем не заявляються, у зв`язку з чим розмір заборгованості становить 47069,99 грн.Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 186100 від 02.06.2025 у розмірі 47069,99 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.
Процесуальні дії у справі
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2026 року головуючим суддею визначено Невгада О.В.
Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 14.04.2026 позовну заяву ТОВ «Юніт Капітал» було залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.
21.04.2026 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
22.04.2026 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів на виконання ухвали суду про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 22.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та одночасно задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від АТ « Універсал Банк».
Витребувані судом докази надійшли 30.04.2026 року.
11.05.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Брадарської Н.В. надійшла заява про вступ як представника (а.с.186-188 т.1).
21.05.2026 р. до суду від представника відповідача адвоката Брадарської Н.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому вказано, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав:відсотки нараховувалися неправомірно після закінчення строку кредитного договору (17.11.2025 р.), що суперечить висновкам Великої Палати ВС; розрахунок позивача є недопустимим доказом, оскільки містить математичні та юридичні вади щодо періодів нарахувань; відповідач не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги; витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. є завищеними, не відповідають критеріям реальності, а тому задоволенню не підлягають.
Вказує на те, щовідповідно до графіку платежів, останній 12-й платіж мав бути здійснений 17.11.2025 р. На цьому строк кредитування завершувався. Незважаючи на це, позивач у своїй позовній заяві та наданому розрахунку заборгованості безпідставно продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після 17.11.2025 року.Таким чином, усі нарахування відсотків після 17.11.2025 року є неправомірними, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним та допустимим доказом розміру боргу.Покликається на те, що відповідачне ухилялася від виконання своїх зобов`язань. Зокрема, 16.06.2025 року відповідачем було здійснено платіж на суму 4 189,09 грн.Проте, вважає, що внесені відповідачем кошти у розмірі 4 189,09 грн. повинні бути повністю зараховані в рахунок погашення тіла кредиту та тих відсотків, що були нараховані правомірно (в межах строку дії договору).Зазначає, що позивачемповідомлень про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Кредіплюс» до ТОВ «Юніт Капітал» з наданням доказів такого переходу та детального розрахунку заборгованості відповідач не отримував. Сам факт наявності договору факторингу не позбавляє позивача обов`язку довести правомірність сум, переданих за цим факторингом.Просить суд частково відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення заборгованості за договором № 186100 від 02.06.2025 року та витрат на правничу допомогу (а.с.190-195 т.1).
25.05.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якої позивач зазначає, що відповідно до п. 2.6. договору, загальний строк кредитування за цим договором складає 168 днів з 02.06.2025 р. (дата надання кредиту) по 17.11.2025 р. Звертають увагу суду, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалися лише в межах строку дії договору, а саме до 17.11.2025 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.Зазначають про те, що 16.06.2025 року відповідачем дійсно було здійснено платіж з метою погашення заборгованості за кредитним договором відповідно графіку платежів у сумі 4 189,09 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та відповідно до норм ЦКУ у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання.Відповідно станом на 16.06.2026 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 25 377,41 грн. заборгованості за тілом кредиту.Вказують на те, що відповідачу були відомі умови кредитування, проте відповідач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликала, не зверталася за додатковим роз`ясненням положень договору.Сума нарахованих процентів, комісій та загальної заборгованості знаходиться в межах погоджених сторонами умов і не перевищує відповідних значень, передбачених кредитним графіком та договором.Вказує на те, що позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони кредитодавця. Не є підставою для звільнення боржника від виконання кредитного договору те, що він не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги.Крім того, вважають заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є фактичними, документально підтвердженими, обґрунтованими та співмірними складності даної справи (а.с.199-223 т.1).
03.06.2026 від представникавідповідача - адвоката Брадарської Н.В. надійшли додаткові пояснення у справі в яких просить суд: задовольнити вимоги відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву в повному обсязі та зменшення (або відмови у стягненні) витрат позивача на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх не співмірністю (а.с.237-241 т1).
04.06.2026 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення відповідно до змісту яких, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-7 т.2).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохав суд слухати справу без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву виклали обґрунтування заперечень проти позовних вимог.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02.06.2025 року між ТОВ «Кредіплюс» та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений договір про споживчий кредит №186100, за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 2.6. договору надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 2.2.1. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно п. 2.6. договору, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та у строки/терміни, що визначені договором.
Умовами договору його сторони також узгодили таке: сума (загальний розмір) кредиту – 26507,00 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: в розмірі 22000,81 грн. на рахунку/картки позичальника № НОМЕР_1 у національній валюті, у розмірі 4506,19 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5. індивідуальної частини; проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00% річних; тип процентної ставки - фіксована; знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту - 1,00 грн.; стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту - 100,00 грн.; комісія за надання кредиту складає 4506,19 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 17,00% від загальної суми кредит за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо не передбачено п. 2.2.1. цієї індивідуальної частини; загальний строк кредитування за цим договором складає 168 днів з 02.06.2025 р. (дата надання кредиту) по 17.11.2025 р.
Таким чином, сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки.
Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 01e5ecd0 (а.с.15-21 т.1).
Сторонами були погоджені графік платежів, який є невід`ємною частиною договору та паспорт споживчого кредиту (а.с. 22, 37-41 т.1).
Також, у матеріалах справи міститься договір про споживчий кредит (Публічна частина) та правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ФК «Кредіплюс» (а.с. 23-34,42-63 т.1).
Крім того, до матеріалів справи долучено заяву на видачу кредиту № 100850171 від 02.06.2025, відповідно до змісту якої відповідач ОСОБА_1 запропонувала ТОВ «ФК «Кредіплюс» надати їй кредит у розмірі 26507,00 грн. (п.1 заяви) та, у свою чергу, зазначила, що кредитний договір буде виконано нею на підставі його умов та положень (п.2 заяви).
Заява на видачу кредиту № 100850171 від 02.06.2025, підписана відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора 07се8442 (а.с.35-36 т.1).
02.06.2025 року товариство ініціювало переказ коштів за кредитним договором в сумі 22000,81 грн. шляхом безготівкового зарахування на платіжну картку, маска картки № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» № 207/16-01 від 16.01.2026 року (а.с.64-67 т.1).
Згідно картки обліку договору № 186100 за період з 02.06.2025 по 17.11.2025 заборгованість ОСОБА_1 перед первісним кредитором становить 51469,99 грн., з яких: 25377,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 20691,58 грн. - заборгованості за процентами, 1001,00 грн. заборгованість за комісією, 4400,00 – заборгованість за пенею (а.с.95-98 т.1).
10.10.2025 між ТОВ «ФК Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладеного договір факторингу № 10102025, відповідно до якого ТОВ «ФК Кредіплюс» передало (відступило) ТОВ «Юніт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги.
Пунктом 4.1. Договору факторингу визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог та акту приймання-передачі реєстру по формі, встановленій у відповідному додатку №3 (а.с.80-84 т.1).
03.12.2025р. ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» підписали акт приймання-передачі реєстру №3 до договору факторингу №10102025 від 10.10.2025р (а.с.92-93 т.1).
Оплата за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 10102025 від 10.10.2025 підтверджується копією платіжної інструкції № 745 від 09.12.2025 (а.с.94 т.1).
За реєстром прав вимоги від 03.12.2025 р. передано право вимоги позивачу до боржника ОСОБА_1 за договором № 186100 від 02.06.2025 у розмірі 51469,99 грн. (а.с.90-91 т.1).
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №186100 від 02.06.2025, заборгованість ОСОБА_1 складає: 51469,99 грн., з яких: 25377,41 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 20691,58 грн. - заборгованості за процентами, 1001,00 грн. заборгованість за комісією, 4400,00 – заборгованість за пенею (а.с.100 т.1).
Також, позивач у позовній заяві зазначив, щодо необхідності стягнення з відповідачки тіла кредиту, процентів та комісії у сумі 47069,99 грн. без штрафних санкцій.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються, Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За правилами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».
Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частина 12 ст. 11 вказаного Закону передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18.
Вказані анкетні дані щодо відповідача-позичальника відповідають дійсності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Таким чином вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Факт укладання кредитного договору № 186100 від 02.06.2025 та отримання кредитних коштів у сумі 26507,00 грн. стороною відповідача не заперечується.
Наданими суду і дослідженими в судовому засіданні доказами, що наявні в матеріалах справи, підтверджується те, що кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс» виконано зобов`язання за договором про надання кредиту № 186100 від 02.06.2025 та перераховано на користь відповідачки – позичальниці обумовлену договором суму. Це вбачається, зокрема, зі змісту підписаної відповідачкою ОСОБА_1 заяви на видачу кредиту до указаного договору, а також підтверджується довідкою про видачу коштів із сумою транзакцій по договору, а також витребуваними ухвалою суду від 22.04.2026 від АТ «Універсал Банк» доказами. 
Так, з листа АТ « Універсал Банк» від 30.04.2026 вбачається, що ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 є клієнтом банку. На її ім`я було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 , рахунок до картки НОМЕР_5 . Номер телефону, на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 був НОМЕР_6 (а.с. 178 т.1).
З виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 вбачається, що на її картковий рахунок № НОМЕР_4 надійшли 22000,081 грн., дата операції 02.06.2025 (а.с. 181 т.1).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За положенням ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Стосовно стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором № 186100 від 02.06.2025 року за період з 02.06.2025 по 17.11.2025, суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, умовами кредитного договору №186100 від 02.06.2025 року передбачено наступне: проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00 % річних. Тип процентної ставки – фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 28268.27 грн. Денна процентна ставка складає : 28268.27 грн. / 26507.00 грн. / 168 днів * 100 % = 0,6348%/день. Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 4 428,06% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 54775.27 грн.
Відповідно до п. 2.6. договору, загальний строк кредитування за цим договором складає 168 днів з 02.06.2025 по 17.11.2025.
Графіком платежів за договором № 186100 від 02.06.2025 доведено до відома ОСОБА_1 графік погашення заборгованості, інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом. Відповідно до змісту заяви на видачу кредиту ОСОБА_1 запропонувала ТОВ «ФК «Кредіплюс» надати їй кредит у розмірі 26507,00 грн. (п.1 заяви) та, у свою чергу, зазначила, що кредитний договір буде виконано нею на підставі його умов та положень (п.2 заяви).
16.06.2025 року відповідачем було здійснено платіж на погашення заборгованості за кредитним договором відповідно графіку платежів у сумі 4 189,09 грн. що підтверджується розрахунком заборгованості.
Позивачем, відповідно до узгоджених умов договору та графіка платежів за договором, було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту 1129,59 грн. та 3058,50 грн. в рахунок погашення відсотків. 
Відповідно, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 25377,41 грн. заборгованості за тілом кредиту.
Також, як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, надалі відповідачка жодних погашень заборгованості не здійснювала.
Суд погоджується із розрахунком заборгованості за вказаним договором в частині нарахованої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 25377,41 грн. та заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом 20691,58 грн.
Сума нарахованих процентів та загальної заборгованості знаходиться в межах погоджених сторонами умов і не перевищує відповідних значень, передбачених кредитним графіком та договором.
Про умови договору відповідачка була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилася виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами. Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими відповідачка повинна сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, такий останньою не оспорювався, в судовому порядку окремі його положення недійсними не визнавалися.
Посилання представника відповідача на те, що первісним кредитором відсотки нараховувалися після 17.11.2025, тобто після закінчення строку кредитування, суд вважає безпідставними. 
Як вбачається із наданої позивачем картки обліку виконання договору № 186100 від 02.06.2025, 17.11.2025 кредитодавцем нараховано 32,03 грн. процентів та стандартну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 100,00 грн. 
Після 17.11.2025 первісний кредитор та позивач додаткових нарахувань не здійснювали. Лише 23.11.2025 кредитодавцем було здійснено нарахування пені у розмірі 400 грн.
Проте, як зазначив позивач, що вимоги щодо стягнення штрафних санкцій не заявляються.
Отже, кредитний договір № 186100 від 02.06.2025 є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, вони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину і волевиявлення учасників договору було вільним. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідач також їх не надала, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
Підтвердження того, що позичальник ОСОБА_1 зверталася до кредитодавця за роз`ясненнями щодо незрозумілих їй умов договору суду не надано.
За положеннями частин 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги суду надано: договір факторингу № 10102025 від 10.10.2025, акт приймання – передачі реєстру прав вимог № 3 до договору факторингу № 10102025 від 10.10.2025, платіжну інструкцію № 745 на підтвердження оплати за відступлення прав вимоги, витяг з реєстру боржників де під № 525 зазначено боржником ОСОБА_1 № кредитного договору 186100 від 02.06.2025.
З приводу заперечення представника відповідача в тій частині, що ОСОБА_1 не пред`являлася вимога ні фактором, ні позивачем про необхідність сплати їм коштів, слід вказати, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору….неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Судом встановлено, що факт укладення та підписання договору не заперечувався та не оспорювався сторонами.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується довідкою про зарахування коштів на картковий рахунок відповідача.
Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та використання ОСОБА_1 кредитних коштів.
Кредитор, надавши відповідачу обумовлену послугу шляхом надання у користування кредитних коштів, виконав умови кредитного договору, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконала.
Виходячи з вище викладеного, суд дійшов висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитом у розмірі 46068,99 грн. на користь ТОВ «Юніт капітал», з яких 25377,41 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20691,58 грн. заборгованість за відсотками.
Водночас, судом встановлено, що п. 2.5 кредитного договору №186100 від 02.06.2025 року, укладеного з відповідачем, передбачено сплату комісії за надання та обслуговування кредиту в розмірі 4506,19 грн., який не може бути змінено.
У той же час, п. 2.4. кредитного договору передбачено додаткову сплату комісії на періодичній основі.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачу встановлено і нараховано комісію в розмірі 4506,19 грн., додаткове нарахування комісії один раз в два тижні (по 100 грн. за кожен період) плату за послуги надані кредитором у загальному розмірі 1001,00 грн. згідно положення п. 2.4 кредитного договору.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку та виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Отже умова договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту фактично є нікчемною.
Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постановах від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15, від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено ч.5 т.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
За таких обставин, умови договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1001,00 грн. є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак суд приходить до висновку про безпідставність вимог в цій частині.
Згідно положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»» підлягають до часткового задоволення.
Вирішуючи згідно вимог ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується наступним.
Так, згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у виді судового збору за подання цієї позовної заяви в розмірі 2662, 40 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, в розмірі 2605,78 грн. (46068,99*2622,40/47069,99).
Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., то суд вказує на таке.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.
Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., суду надано договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 року, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги, Додаткову угоду № 25771506126, акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Тимошенко О.О.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19(провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Представник відповідача у відзиві заявила клопотання про зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача, з огляду на їх неспіврозмірність.
Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката із тривалістю і складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, предметом позовних вимог та значенням справи для сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу, в розмірі 3000,00 грн., що відповідатиме пропорційності, критерію реальності, виваженості, справедливості та розумності їхнього розміру.
Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором № 186100 від 02.06.2025 в розмірі 46068 (сорок шість тисяч шістдесят вісім) гривень 99 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 2605 (дві тисячі шістсот п`ять) гривень 78 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правову допомогу.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін:
Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт капітал», код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: б-р Лесі Українки, буд. 34, оф.333, м. Київ, 01133;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено та підписано 23.06.2026. 

Суддя      О.В. Невгад