ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/475/26	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Діброви Г.І.,
Ярош А.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області
на рішення Господарського суду Одеської області
від 20 квітня 2026 року (повний текст складено 20.04.2026)
у справі № 916/475/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Автомагістраль»
до відповідача Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області
про стягнення 122 350,00 грн,

суддя суду першої інстанції: Малярчук І.В.
місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Автомагістраль» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області з вимогами про стягнення 122 350,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів. Також позивач просив стягнути з відпоідача судові витрати. 
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням товариством у повному обсязі робіт за Договором №63ПКД від 29.06.2021, що стало наслідком обставин, які виникли незалежно від волі позивача. Позивач зазначає, що частину передбачених договором робіт ним було належним чином виконано та передано замовнику, що підтверджується підписаними сторонами Актами виконаних робіт та проведеною оплатою. Подальше виконання договору було фактично призупинене за ініціативою відповідача у зв`язку із введенням воєнного стану, відсутністю визначеного фінансування та інформації щодо подальшої потреби у виконанні проєктних робіт. Після тривалого періоду призупинення виконання договору виникла необхідність актуалізації вихідних даних та виконання додаткових робіт, що потребувало додаткових витрат, про що позивач повідомив відповідача та надав відповідні розрахунки.
У зв`язку з неможливістю збільшення вартості договору або укладення договору на додаткові роботи відповідач ініціював розірвання договору, внаслідок чого сторони уклали угоду про його розірвання та підтвердили фактичний обсяг виконаних позивачем робіт. Відтак позивач вважає, що відсутні підстави вважати невиконання договору наслідком порушення ним договірних зобов`язань, оскільки припинення договірних відносин було зумовлене об`єктивними обставинами та рішенням самого замовника.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.04.2026 у справі №916/475/26 (суддя Малярчук І.А.) задоволено повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Автомагістраль» до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області про стягнення 122 350,00 грн. Стягнуто з Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Автомагістраль» 122 350 грн безпідставно набутих грошових коштів, 3 328 грн судового збору.
Висновок суду про обгрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів мотивовані посиланням на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України, а саме - особа, яка отримала або зберегла майно без належної правової підстави, зобов`язана повернути його особі, за рахунок якої таке майно було набуте. Оскільки судом встановлено, що відповідач отримав кошти за банківською гарантією за відсутності порушення позивачем зобов`язань за основним договором та після припинення дії договору №63ПКД від 29.06.2021, правові підстави для утримання зазначених коштів у відповідача відсутні. За таких обставин спірні кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу. Доводи відповідача щодо застосування пунктів 9.8 та 10.5 договору №63ПКД від 29.06.2021 суд відхиляє, оскільки реалізація передбачених цими положеннями наслідків можлива лише за умови встановлення факту невиконання або неналежного виконання позивачем договірних зобов`язань чи розірвання договору з підстав, пов`язаних із таким порушенням. Натомість матеріали справи таких обставин не підтверджують.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Служба відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2026 у справі №916/475/26 та ухвалити нове рішення у справі №916/475/26, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальніст «Інжинірингова компанія «Автомагістраль» до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області про стягнення 122 350,00 грн відмовити в повному обсязі.
В обгрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано під час прияняття оскаржуваного рішення, що Угода про розірвання Договору від 27.10.2025 була чинною та невизнана недиійсною. Вказана Угода була підпсана сторонами на підставі п.9.8 Договору, відповідно до якого, при розірванні Договору за ініціативою Підрядника, він має попередньо повідомити про це Замовника не менш ніж за 40 календарних днів. У зв`язку з чим, апелянт зазначає, що підрядник втрачає забезпечення права виконання Договору, передбачене п.10.5 Договору, тому Служба і звернулась до Акціонерного товариства «Комерційного банку «Глобус» з вимогою щодо оплати грошової суми за гарантією № 45485 від 21.02.2025, що була надана на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області. 
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 07.05.2026, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.05.2026 вирішено питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/475/26 до суду апеляційної інстанції.
13.05.2026 матеріали справи №916/475/26 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2026 у справі №916/475/26. Продовжено розгляд апеляційної скарги Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2026 на розумний строк. Вирішено розглянути апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
07.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальніст «Інжинірингова компанія «Автомагістраль» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області залишити без задоволення, оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2026 у справі №916/475/26 – залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що апеляційна скарга Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області фактично зводиться до повторення тієї правової позиції, яка вже була предметом судового розгляду, належним чином оцінена судом першої інстанції та обгрунтовано відхилена. 
Також у відзиві представнк позивача посилається на наступні обставини:
- У вимозі Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області про сплату грошової суми (Гарантії) відсутня вказівка чи твердження про невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором, тому зазначена вимога задоволенню не підлягає;
- Приянята у серпні Постанова НБУ «Про завердження форми та умов банківської гарантії» від 03.08.2021, не поширює свою дію на Договір, укладений у червні 2021;
- Розірвання Договору у відповідності до п.9.3 Договору відбулося за згодою сторін за ініціативою Замовника (п.9.3) через виникнення істотних обставин;
- В результаті здійснення платежу за банківською гарантією, бенефіціаром (відповидачем) були отримані грошові кошти за відсутності настання гарантійного випадку та після розірвання сторонами Договору, тобто набуті безпідставно. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 29.06.2021 між Службою відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія Автомагістраль» (Підрядник) укладено договір №63ПКД на виконання робіт з розроблення проєктної документації на реконструкцію автомобільної дороги загального користування державного значення М-28 Одеса – Южний /М-14/ з під`їздами на ділянці км 16+500 – км 18+600 (Обхід м. Одеси) за кодом ДК 021:2015 – 71320000-7 «Послуги з інженерного проєктування».
Відповідно до умов укладеного договору Замовник доручив, а Підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати комплекс робіт з розроблення проєктної документації щодо реконструкції зазначеного об`єкта транспортної інфраструктури, тоді як Замовник зобов`язався прийняти належним чином виконані роботи та здійснити їх оплату. При цьому технічні, економічні, організаційні та інші вимоги до результату робіт визначалися затвердженим Замовником завданням на проєктування, яке є невід`ємною складовою договірних відносин сторін.
Умовами договору передбачено, що Підрядник приступає до виконання робіт після підписання договору та отримання від Замовника затвердженого завдання на проєктування. Водночас сторони окремо погодили, що будь-які фінансові зобов`язання Замовника виникають виключно за умови наявності відповідних бюджетних призначень, виділених бюджетних асигнувань та фактичного надходження бюджетних коштів, а розрахунки за договором здійснюються лише в межах фактичного бюджетного фінансування (пункти 1.1– 1.4 договору).
Договірна ціна сформована відповідно до чинних нормативних документів у сфері визначення вартості проєктно-вишукувальних робіт та розроблення проєктно-кошторисної документації.
Згідно з пунктами 9.1– 9.3 договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.03.2022, а в частині взаєморозрахунків – до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань. Сторони погодили можливість продовження строку дії договору шляхом укладення відповідної додаткової угоди, а також можливість внесення змін до його умов за взаємною згодою відповідно до вимог чинного законодавства України.
Особливий порядок врегулювання питань щодо зміни строків виконання робіт визначений пунктом 9.8 договору. Так, у разі виникнення обставин, які не залежать від Підрядника та об`єктивно перешкоджають виконанню робіт у погоджені строки, останній має право звернутися до Замовника із відповідним обґрунтуванням необхідності перегляду строків виконання робіт. До таких обставин сторони віднесли, зокрема, обставини непереборної сили, дії чи бездіяльність Замовника, пов`язані із затримкою фінансування, несвоєчасним виконанням власних зобов`язань, виникненням необхідності виконання додаткових робіт, а також інші обставини, що можуть впливати на строки реалізації проєкту. Перегляд строків виконання робіт підлягав оформленню шляхом укладення додаткової угоди між сторонами.
З метою забезпечення належного виконання договірних зобов`язань Підрядник надав Замовнику забезпечення виконання договору у формі банківської гарантії на суму 122 350,00 грн. Відповідно до умов договору така гарантія підлягає поверненню після належного виконання Підрядником усіх договірних зобов`язань. Водночас сторони погодили, що банківська гарантія не повертається у випадку порушення Підрядником умов договору або у разі розірвання договору за його ініціативою (пункти 10.5, 10.5.1 договору).
У подальшому сторони неодноразово вносили зміни до договору. Останньою додатковою угодою №8 від 12.02.2025 строк виконання робіт був продовжений до 31.01.2026.
За умовами договору Товариство з обмеженою відповидальнистю «Інжинірингова компанія Автомагістраль» зобов`язався виконати комплекс проєктних робіт відповідно до затвердженого завдання на проєктування, а відповідач – прийняти та оплатити виконані роботи. Договором було передбачено, що всі зобов`язання сторін виникають та виконуються виключно в межах бюджетних призначень, виділених асигнувань та фактичного надходження бюджетних коштів. 
Вартість робіт за договором становила 2 447 000,00 грн, у тому числі ПДВ – 407 833,33 грн. Строк дії договору неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, а останньою додатковою угодою №8 від 12.02.2025 строк виконання робіт було продовжено до 31.01.2026.
У межах виконання договору ТОВ «ІК Автомагістраль» виконало частину передбачених робіт на суму 353 273,72 грн, що підтверджується актами приймання виконаних робіт від 10.12.2021 та 14.12.2021. Зазначені роботи були прийняті замовником та оплачені за рахунок бюджетних коштів.
Після початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану відповідач листом від 11.07.2022 повідомив підрядні організації про необхідність призупинення виконання договорів на проєктування. Підставою такого рішення було зазначено відсутність інформації щодо подальшої потреби у реалізації відповідних проєктів та відсутність фінансування.
Для забезпечення виконання зобов`язань за договором між позивачем та АТ КБ «ГЛОБУС» 21.02.2025 було укладено Договір про надання банківської гарантії №45485/ЮГ-25. Відповідно до її умов банк прийняв на себе безумовне та безвідкличне зобов`язання сплатити на користь відповідача 122 350,00 грн у разі невиконання або неналежного виконання позивачем умов договору. При цьому умовами гарантії було передбачено, що вимога бенефіціара повинна містити твердження про невиконання або порушення принципалом своїх договірних зобов`язань.
У липні 2025 року відповідач звернувся до позивача з проханням повідомити про можливість завершення проєктування після тривалого періоду його призупинення. За результатами проведених у серпні 2025 року додаткових обстежень позивач повідомив про суттєві зміни ситуації на об`єкті порівняно з 2021 роком, необхідність виконання нових інженерно-геодезичних робіт, оновлення вихідних даних, вирішення питань щодо перенесення інженерних мереж та здійснення інших заходів, які впливають на обсяг і строки виконання проєктних робіт.
У зв`язку з цим позивач повідомив відповідача про неможливість завершення проєктування до 31.01.2026 та запропонував продовжити строк виконання робіт до 30.09.2026. В подальшому відповідач направив позивачу проєкт Додаткової угоди №9, яким передбачалося продовження строків виконання робіт та уточнення умов фінансування. Разом із тим відповідачем було ініційовано внесення змін до завдання на проєктування, які передбачали виконання додаткових робіт, у тому числі повний комплекс інженерно-геодезичних вишукувань, проходження процедури оцінки впливу на довкілля та інші роботи, що впливали на загальну кошторисну вартість проєкту.
Листом від 02.10.2025 позивач повідомив відповідача, що тривале призупинення робіт, зміна вихідних даних, відсутність фінансування та необхідність виконання додаткових робіт є обставинами, які не залежать від його волі та перешкоджають виконанню договору на первісних умовах. Одночасно позивач надав розрахунок додаткових витрат, згідно з яким вартість додаткових робіт становила 1 114 052,05 грн.
У відповідь відповідач листом від 13.10.2025 повідомив про неможливість збільшення ціни договору або укладення окремого договору на виконання додаткових робіт та запропонував сторонам припинити договірні відносини. За результатами проведених переговорів 27.10.2025 сторони уклали угоду про розірвання договору №63ПКД, якою погодили припинення його дії та зафіксували фактичний обсяг виконаних робіт на суму 353 273,72 грн. Також сторони визначили, що всі обов`язки за договором припиняються з моменту набрання чинності зазначеною угодою.
Надалі, 04.12.2025 відповідач звернувся до банку-гаранта з вимогою про сплату коштів за банківською гарантією. Отримавши повідомлення банку про надходження такої вимоги, позивач звернувся до відповідача із проханням відкликати її, посилаючись на відсутність порушення ним договірних зобов`язань та ненастання гарантійного випадку. Позивач зазначав, що не був ініціатором розірвання договору та висловлював готовність до подальшого виконання робіт за умови врегулювання питань щодо додаткових обсягів робіт та строків їх виконання.
Незважаючи на заперечення позивача, банк повідомив, що видана гарантія має безумовний характер і підлягає виконанню на підставі належним чином оформленої вимоги бенефіціара. Після цього позивач перерахував банку суму гарантійного платежу в розмірі 122350,00 грн, а 10.12.2025 банк здійснив виплату зазначених коштів на користь відповідача відповідно до умов банківської гарантії.
Згідно з положеннями цивільного законодавства майно або кошти, набуті особою без достатньої правової підстави, підлягають поверненню особі, за рахунок якої вони були отримані.
Таким чином, підставою для звернення позивача до суду з даним позовом стало отримання та утримання відповідачем коштів за банківською гарантією за відсутності передбачених законом і договором підстав, що, на думку позивача, порушує його майнові права та зумовлює необхідність повернення безпідставно набутих грошових коштів у судовому порядку.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу.
Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належать: визнання права, припинення дій, що порушують право, відшкодування збитків, стягнення моральної шкоди, а також інші способи захисту, встановлені договором або законом. Зазначена норма також закріплює можливість застосування судом іншого способу захисту, якщо він прямо передбачений законом або договором.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, а також із дій, які хоча й не передбачені такими актами, але за загальними засадами цивільного права породжують відповідні правові наслідки. Частиною 2 цієї статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання шкоди, створення результатів інтелектуальної діяльності, а також інші юридичні факти.
Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник — прийняти та оплатити належно виконану роботу.
Частиною 1 статті 843 Цивільного кодексу України встановлено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити виконані роботи після їх остаточного здавання за умови належного виконання та дотримання строків, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передбачено, що передання робіт і їх прийняття оформлюється актом, підписаним обома сторонами, а у разі відмови від підписання акта відповідна відмітка робиться в акті. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний недійсним лише за умови обґрунтованості причин відмови іншої сторони від його підписання.
Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від виконання зобов`язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.
Відносини сторін щодо забезпечення виконання зобов`язання банківською гарантією регулюються статтею 560 Цивільного кодексу України, відповідно до якої гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Відповідно до статей 561, 562 Цивільного кодексу України гарантія є чинною протягом строку її дії, є незалежною від основного зобов`язання та не залежить від його припинення або недійсності.
Згідно зі статтею 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником основного зобов`язання гарант зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму відповідно до умов гарантії. При цьому у вимозі кредитора має бути зазначено, у чому полягає порушення основного зобов`язання.
Статтею 564 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок гаранта перевірити відповідність вимоги умовам гарантії, а статтею 566 визначено, що обов`язок гаранта обмежується сплатою суми гарантії.
Відповідно до статті 568 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта припиняється, зокрема, у разі сплати суми гарантії або припинення строку її дії.
Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, а також у разі істотного порушення договору або в інших випадках, встановлених законом чи договором. Істотним є таке порушення, яке позбавляє іншу сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Частинами 2, 3 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про його розірвання або з моменту набрання рішенням суду законної сили, якщо розірвання здійснено в судовому порядку.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана його повернути, у тому числі у випадку, коли підстава набуття згодом відпала.
Як було зазначено вище, 29.06.2021 між Службою відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області та ТОВ «ІК «Автомагістраль» укладено договір №63ПКД на виконання проєктних робіт щодо реконструкції автомобільної дороги М-28 Одеса – Южний /М-14/ (обхід м. Одеси). На забезпечення виконання зобов`язань за договором позивачем надано банківську гарантію на суму 122 350,00 грн.
У ході виконання договору його реалізація була суттєво ускладнена у зв`язку з введенням воєнного стану та припиненням або істотним обмеженням фінансування, що підтверджується листуванням сторін, зокрема листом відповідача від 11.07.2022 щодо призупинення дії договорів проєктування.
Надалі сторонами обговорювалося продовження строків виконання робіт та коригування умов фінансування, що знайшло відображення у проєкті додаткової угоди №9, якою передбачалося продовження строку виконання робіт до 30.09.2026 та уточнення обсягів фінансування.
Разом із тим відповідач ініціював внесення істотних змін до завдання на проєктування, що фактично призводило до збільшення обсягу та вартості робіт, у зв`язку з чим виникла необхідність виконання додаткових проєктних і вишукувальних робіт.
З матеріалів справи вбачається, що саме відповідач звернувся з пропозицією про розірвання договору, у зв`язку з чим 27.10.2025 сторонами підписано угоду про розірвання договору №63ПКД, якою припинено всі зобов`язання сторін.
Отже, припинення договору відбулося за взаємною згодою сторін, а не внаслідок односторонньої відмови або порушення зобов`язань з боку позивача.
Разом із тим після припинення договору відповідач звернувся до гаранта з вимогою про сплату суми за банківською гарантією. Однак, як встановлено судом, така вимога не містила належного обґрунтування порушення позивачем основного зобов`язання, що є обов`язковою умовою реалізації гарантії відповідно до статті 563 Цивільного кодексу України.
Матеріали справи не містять доказів невиконання або неналежного виконання позивачем умов договору №63ПКД, а встановлені обставини свідчать про припинення договору за взаємною згодою сторін у зв`язку з об`єктивними змінами умов реалізації проєкту та фінансування.
За таких обставин підстави для реалізації банківської гарантії були відсутні, а отримання відповідачем коштів за гарантією не ґрунтувалося на належній правовій підставі.
Відповідно, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки підстава їх отримання фактично відпала, а порушення основного зобов`язання судом не встановлено.
 Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 
Доводи скаржника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та незгоди з наданою судом правовою оцінкою доказів, однак самі по собі не містять посилань на істотні порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив надані сторонами докази, надав їм належну правову оцінку відповідно до вимог статей 76–82, 89 Цивільного процесуального (або Господарського/Кодексу адміністративного) процесуального кодексу України, та дійшов обґрунтованого висновку щодо встановлених обставин справи.
Посилання апелянта на неповне з`ясування обставин справи є безпідставними, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, досліджених судом першої інстанції у їх сукупності, що дозволило встановити фактичні обставини без необхідності їх повторного дослідження.
Доводи щодо неправильного застосування норм матеріального права також є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, з урахуванням їх змісту та правової природи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга фактично не містить нових доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини або свідчили про істотні порушення норм процесуального права.
Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано чинність Угоди про розірвання Договору від 27.10.2025 та помилково не застосовано наслідки, передбачені пунктами 9.8 та 10.5 Договору, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи з огляду на таке.
Насамперед колегія суддів зазначає, що обставина чинності Угоди про розірвання Договору від 27.10.2025 не заперечується жодною зі сторін та була врахована судом першої інстанції під час розгляду справи. Матеріали справи не містять доказів визнання зазначеної Угоди недійсною або її оспорювання у встановленому законом порядку. Разом з тим сама по собі чинність Угоди про розірвання договору не є достатньою та самостійною підставою для висновку про правомірність реалізації банківської гарантії та набуття відповідачем коштів за такою гарантією.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити не лише факт укладення сторонами угоди про розірвання договору, а й правові підстави такого розірвання, характер поведінки сторін під час виконання договору та наявність або відсутність обставин, з якими договір пов`язує право замовника на неповернення забезпечення виконання договору.
Посилання апелянта на те, що Угода про розірвання Договору була укладена на підставі пункту 9.8 Договору та свідчить про розірвання договору за ініціативою Підрядника, не відповідає фактичним обставинам справи.
Як встановлено судом та підтверджується наявними у справі доказами, після введення в Україні воєнного стану виконання спірного договору було фактично призупинено саме за ініціативою Замовника у зв`язку з відсутністю інформації щодо подальшої потреби у реалізації проєкту та відсутністю фінансування, про що свідчить лист відповідача від 11.07.2022.
У подальшому після поновлення обговорення питання щодо завершення проєктування позивач повідомив відповідача про виникнення об`єктивних обставин, які істотно вплинули на можливість виконання договору на первісних умовах, а саме: необхідність актуалізації вихідних даних, виконання додаткових інженерно-геодезичних робіт, перенесення інженерних мереж, проходження додаткових погоджувальних процедур та виконання інших робіт, які не були передбачені під час укладення договору у 2021 році.
При цьому позивач не заявляв про відмову від виконання договору та не висловлював наміру в односторонньому порядку припинити договірні правовідносини. Навпаки, матеріали справи свідчать, що позивач повідомляв відповідача про готовність продовжувати виконання робіт за умови належного врегулювання питання щодо додаткових обсягів робіт, зміни строків виконання та фінансування таких робіт. 
Більше того, саме відповідачем було підготовлено та направлено позивачу проєкт додаткової угоди щодо продовження строків виконання робіт, що свідчить про усвідомлення відповідачем відсутності вини позивача у неможливості завершення робіт у визначені договором строки.
Надалі листом від 13.10.2025 відповідач повідомив про неможливість збільшення вартості договору або укладення окремого договору на виконання додаткових робіт та запропонував сторонам припинити договірні відносини. Саме після отримання зазначеної пропозиції сторони досягли взаємної згоди щодо припинення дії договору та уклали Угоду про його розірвання від 27.10.2025.
Отже, наявні у справі докази свідчать про те, що припинення договірних відносин було обумовлене істотною зміною обставин, відсутністю фінансування, необхідністю виконання додаткових робіт та неможливістю сторін узгодити нові умови виконання договору, а не односторонньою відмовою позивача від виконання своїх договірних зобов`язань.
Колегія суддів також звертає увагу, що сам факт підписання сторонами угоди про розірвання договору не свідчить автоматично про розірвання договору саме з ініціативи Підрядника у розумінні пункту 10.5 Договору.
Зміст Угоди від 27.10.2025 не містить будь-яких положень про порушення позивачем договірних зобов`язань, не фіксує відмову Підрядника від виконання робіт та не встановлює, що припинення договору відбулося виключно з його ініціативи. Навпаки, зазначеною Угодою сторони погодили фактичний обсяг виконаних робіт та взаємно підтвердили припинення всіх зобов`язань за договором.
Крім того, положення пункту 10.5 Договору, які передбачають неповернення забезпечення виконання договору, підлягають застосуванню лише за наявності чітко встановлених договором обставин, зокрема порушення Підрядником своїх зобов`язань або розірвання договору саме з його ініціативи.
Разом із тим відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач допустив порушення умов договору, відмовився від його виконання або вчинив дії, які стали підставою для застосування передбачених пунктом 10.5 Договору негативних наслідків.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до умов банківської гарантії №45485 від 21.02.2025 та положень статті 563 Цивільного кодексу України реалізація гарантії допускається у разі порушення боржником основного зобов`язання. При цьому вимога бенефіціара повинна містити посилання на відповідне порушення.
Однак, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідачем не доведено факту невиконання чи неналежного виконання позивачем умов Договору №63ПКД від 29.06.2021. Більше того, самі обставини справи свідчать, що неможливість завершення робіт була спричинена об`єктивними чинниками, які не залежали від волі позивача, а також діями та рішеннями самого відповідача щодо призупинення реалізації проєкту та відсутності фінансування.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що отримання відповідачем коштів за банківською гарантією відбулося за відсутності передбачених договором та законом підстав для її реалізації.
Отже, доводи апелянта про правомірність звернення до банку-гаранта та набуття коштів на підставі пунктів 9.8 та 10.5 Договору є необґрунтованими, не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо безпідставності отримання відповідачем спірних грошових коштів.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2026 у справі №916/475/26 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2026 у справі №916/475/26 - без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Ярош А.І.