ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2026 р. Справа№ 910/11079/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Демидової А.М. 
Пономаренка Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н. М.

за участю представників:

від позивача: Жирний О. С.
від відповідача: Мосійчук Ю. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 

на рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2025 (повний текст рішення складено та підписано 19.12.2025)

у справі № 910/11079/25 (суддя Лиськов М. О.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Українська газонафтова компанія"

про стягнення коштів у розмірі 3 307 073,46 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог 

У вересні 2025 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (АТ "Укртрансгаз", позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Українська Газонафтова Компанія" (ТОВ "Перша Українська Газонафтова Компанія", відповідач) про стягнення 3 307 073, 46 грн за договором №1512000885 від 17.12.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо сплати вартості послуг з розподілу потужності за квітень 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11079/25 відмовлено у задоволенні позову повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів тих обставин з якими пов`язував свої вимоги.

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11079/25 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга позивача зводиться до того, що
- місцевий господарський суд формально розглянув справу та необґрунтовано обмежився відсутністю підписаного додатку 1 до договору. Суд вказав на те, що підписанням додатку 1 має засвідчуватися факт надання та отримання послуги, а отже і виникнення обов`язку з оплати за п. 8.3 договору. Оскільки додаток 1 сторонами не підписаний, то і обсяг гарантованої (замовленої) місячної потужності не підтверджено, що має своїм наслідком необґрунтованість позовних вимог;
- суд не звернув уваги на те, що замовлена договірна потужність не є предметом даного спору. Натомість, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач не замовляв гарантовану потужність та додаток 1 до договору з визначенням обсягу замовленої потужності не укладався, відповідно, спірні правовідносини не регулюються п. 8.3 договору;
- судом неправильно застосовано висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 22.10.2021 у справі №910/1878/20, оскільки обставини даної справи є відмінними від справи, що розглядалася касаційним судом, а саме відсутність додатку 1 до договору;
- обставини щодо надання відповідачу послуги підтверджуються звітом про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу відповідача за квітень 2017 року, зведеним актом приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року, проте, такі докази суд першої інстанції взагалі не дослідив.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Розгляд справи Північним апеляційним господарським судом

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І. П., судді Демидова А. М., Владимиренко С. В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укртрансгаз" на рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11079/25 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 18.02.2026.

У зв`язку з відпусткою судді Владимиренко С. В. за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/597/26 від 17.02.2026 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуюча (суддя-доповідач), судді: Євсіков О. О., Демидова А. М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.02.2026.

У зв`язку з самовідводом судді Євсікова О. О. за розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/762/26 від 25.02.2026 був призначений та проведений повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2026 для розгляду справи визначений склад колегії суддів: Ходаківська І. П. - головуюча (суддя-доповідач), судді: Демидова А. М., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.04.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 оголошено перерву у розгляді справи на 11.05.2026 та продовжено строк її розгляду.

Присутній у судовому засіданні 11.05.2026 представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу.

Присутній у судовому засіданні 11.05.2026 представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин

Суд встановив, що Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (Оператор) та Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРША УКРАЇНСЬКА ГАЗОНАФТОВА КОМПАНІЯ" (Замовник), керуючись Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (далі Кодекс або Кодекс ГТС), уклали договір транспортування природного газу № 1512000885 від 17.12.2015 (далі - договір).

Вказаний Договір укладений у формі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2497. Відносини між сторонами регулюються цим Кодексом, Законом України "Про ринок природного газу", нормативно-правовими актами Регулятора, чинним законодавством та укладеним договором.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що послуги, які можуть бути надані відповідачу за цим Договором, є, зокрема, послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі розподіл потужності).

Відповідно до пунктів 2.4, 2.6, 2.7 договору, обсяг послуг, що надаються за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 до цього договору (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування). Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів.

Приписами пункту 7.1 договору зазначено, що вартість послуг розподілу потужності розраховується за тарифами, які встановлюються Національною комісією , що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП). Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. 

Визначена на їх основі вартість послуг застосовується Сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього Договору (п. 7.3 Договору). 

Постановою НКРЕКП від 28.03.2017 № 348 "Про встановлення тарифів на послуги транспортування природного газу для споживачів України для точок входу і точок виходу для ПАТ "Укртрансгаз"" для точок входу, який становить 296,80 грн за 1 000,00 куб.м. на добу без ПДВ.

Відповідно до пункту 6.1 договору Оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до цього Договору (розподіл потужності).

Пунктом 8.1 договору передбачено, що величина договірної потужності Замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього Договору. Величина договірної потужності Замовника визначається відповідно до розподілу потужності, який здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу, та оформлюється додатком 1 до цього Договору. 

Позивач вказував, що Додаток 1 до Договору укладається у випадку надання права використання гарантованої та/або переривчастої потужності, проте Замовник не здійснив замовлення договірної потужності та додаток 1 є неукладеним.

Наполягаючи на задоволенні позову, АТ "Укртрансгаз" зазначав, що відповідачу як газовидобувному підприємству, у квітні 2017 забезпечено доступ до потужності газотранспортної системи та позивачем розподілено потужність точки входу до газотранспортної системи шляхом прийняття від відповідача поданого ним на точку входу природного газу у загальному обсязі 9 285,359 тис.куб.м, про що сторонами складено відповідні акти приймання-передачі природного газу за квітень 2017 на вказаний обсяг природного газу. Враховуючи надання відповідачу послуг з розподілу потужності точки входу у квітні 2017 в обсязі 9 285,359 тис.куб.м, за твердженням позивача, відповідач має сплати вартість послуг розподілу потужності за тарифом 296,80 грн за 1 000,00 куб.м. на добу без ПДВ. Розмір вартості послуг розподілу потужності складає 3 307 073,46 грн. 

Причиною виникнення спору стала несплата відповідачем вартості послуг розподілу потужності за Договором за квітень 2017 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3307073,46 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову та вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Вбачається, що суд першої інстанції обґрунтував відмову у задоволенні позову фактично лише відсутністю підписаного додатку 1 до договору (розподіл потужності).

Водночас, колегія суддів погоджується з аргументами скаржника в тій частині, що місцевий господарський суд формально розглянув справу та необґрунтовано обмежився відсутністю підписаного додатку 1. Суд першої інстанції вказав на те, що підписанням додатку 1 має засвідчуватися факт надання та отримання послуги, а отже і виникнення обов`язку з оплати за п. 8.3 договору. Оскільки додаток 1 сторонами не підписаний, то і обсяг гарантованої (замовленої) місячної потужності не підтверджено, що має своїм наслідком необґрунтованість позовних вимог.

Водночас, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не звернув уваги на те, що замовлена договірна потужність не є предметом даного спору. Натомість, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідач не замовляв гарантовану потужність та додаток 1 до договору з визначенням обсягу замовленої потужності не укладався, відповідно, спірні правовідносини не регулюються п. 8.3 договору.

Проте, відсутність додатку 1, за умови наявності діючих тарифів, в жодному разі не свідчить про безоплатність користування потужністю, якщо має місце факт надходження природного газу на точку входу до газотранспортної системи від газовидобувного підприємства.

З аналізу оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції неправильно застосував висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 22.10.2021 у справі №910/1878/20.

Так, Верховний Суд у п. 8.20 постанови від 22.10.2021 по справі №910/1878/20 зазначив наступне:
"Особливість визначеного договором порядку надання послуги замовленої (гарантованої) потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (п. 2.3 договору) полягає в особливості фіксування факту її передачі (у відповідному обсязі), що здійснюється шляхом підписання сторонами додатку 1, який за умовами договору є необхідним і достатнім доказом надання оператором замовнику вказаної послуги в узгодженому обсязі у відповідному газовому періоді (п. 2.4 договору), і не вимагає за умовами договору додаткового оформлення передачі вказаної послуги, зокрема і шляхом оформлення акту наданих послуг замовленої потужності у відповідному газовому періоді за правилами п. 11.1 договору (п. 3.1 постанови), як помилково вважає позивач (п. 6.1).
Отже, особливість вказаної послуги у правовідносинах з транспортування природного газу полягає в тому, що її надання оператором і отримання замовником (у вигляді доступу до використання) відбувається в один і той же момент - в момент вчинення правочину щодо узгодження сторонами обсягу цієї послуги на відповідний газовий період шляхом підписання додатку 1 до договору з визначеними сторонами обсягами гарантованої (замовленої) місячної потужності у відповідному газовому періоді (п. п. 2.3, 2.4 договору), що і засвідчує як факт надання цієї послуги оператором, так і факт її отримання замовником, а відповідно, обумовлює виникнення у замовника (позивача) обов`язку, передбаченого в п. 8.3 договору, оплатити цю послугу на умовах та за правилами цього пункту договору".

Однак, суд першої інстанції, викладаючи у своєму рішенні текст п. 8.20 вказаної постанови Верховного Суду, свої висновки зробив без урахування змісту абзацу першого цього пункту.

Фактично, Верховний Суд у п. 8.20 постанови від 22.10.2021 у справі №910/1878/20 вказав, що якщо додаток 1 укладений, то він є достатнім доказом надання відповідної послуги без оформлення додатково будь-яких актів, що зумовлюється особливістю вказаної послуги та порядку надання замовленої (гарантованої) потужності. Проте, Верховний Суд не робив таких висновків, яких дійшов суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, тобто, якщо додаток 1 відсутній, то навіть попри наявність доказів, підтверджуючих факт розподілу потужності, відповідно і надання послуг, зобов`язання з оплати у відповідача не виникають та позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Такі висновки місцевого господарського суду у оскаржуваному рішенні прямо суперечать п. 8.19 постанови Верховного Суду, у якому вказано:
"8.19. За змістом норми ст. 903 ЦК України, положень пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи (який визначає одним із принципів доступу суб`єктів ринку природного газу до газотранспортної системи здійснення своєчасної та повної оплати послуг, наданих оператором газотранспортної системи), положень глави 2 розділу VIII цього Кодексу, положень Типового договору, а також враховуючи умови п. 3.2 договору (п. 3.1 постанови), послуги транспортування природного газу надаються на умовах їх оплатності, що визначаються відповідними нормами та умовами договору.
При цьому, за змістом наведених положень, умов Типового договору та умов договору правила та вимоги щодо оплатності послуг транспортування природного газу застосовуються у разі надання відповідних послуг. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг (оператор) позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг (замовника).
З цим висновком щодо застосування норм права також узгоджується і визначений в п. 8.3 договору порядок розрахунку замовника послуг за замовлену потужність, зокрема з обов`язком замовника сплачувати оператору вартість замовленої потужності незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність".

Отже, Верховний Суд зазначив, що всі без виключення можливі складові комплексу послуг транспортування природного газу підлягають оплаті, разом з тим зважав на особливість надання послуги замовленої (гарантованої) потужності за умовами п. 8.3 договору, відповідно до якого замовник сплачує оператору вартість замовленої потужності, як зазначено в цьому розділі, незалежно від того, була чи не була повністю використана замовлена потужність. Тобто, замовник може взагалі не користуватись потужністю точки входу в газотранспортну систему, проте якщо замовив (забронював) потужність - зобов`язаний за неї у будь-якому випадку сплатити. У такому разі не підлягає доведенню обсяг фактичного використання потужності, оскільки визначальним є саме обсяг замовлення у додатку 1.

Замовлена договірна потужність на підставі додатку 1 та відповідно до умов п. 8.3 договору полягає у тому, що розрахунки за таку послугу здійснюються за принципом "бери або плати", тобто зобов`язання сплатити за замовлену договірну потужність виникає незалежно від фактичного обсягу їх споживання.

Виходячи з пункту 8.20 постанови від 22.10.2021 у справі №910/1878/20 Верховний Суд виснував, що для підтвердження (доведеності) надання послуги замовленої (гарантованої) потужності достатньо додатку 1. Водночас, у п. 8.19 постанови Верховний Суд зазначив, що надавач послуг позбавляється права та підстав вимагати їх оплати лише у тому випадку, якщо відсутні факти та докази надання відповідних послуг. При цьому, касаційний суд не вказував, що таким доказом має бути виключно додаток 1.

Апеляційний суд зазначає, що у випадку відсутності додатку 1 право вимагати оплату за надані послуги має підтверджуватися будь-якими іншими доказами, які мають переконливо свідчити про надання відповідних послуг.

Таким чином, право вимоги здійснити оплату послуг за обставинами даної справи підтверджується не додатком 1, а іншими наявними у матеріалах справи доказами, що безумовно свідчать про факт подання газовидобувним підприємством обсягів природного газу на точку входу до газотранспортної системи та їх передачу за підписаними сторонами актами, в обсязі подання якого використана потужність точки входу до газотранспортної системи, а отже надано послугу розподілу потужності.

При цьому, розподіл потужності в обсязі фактично поданих обсягів природного газу на точці входу відбувся без гарантії реалізації права користування потужністю, оскільки обсяг замовленої потужності сторонами не був узгоджений у додатку 1.

Отже, наявність/відсутність додатку 1 впливає виключно на умови користування потужністю, зокрема, чи буде розподілена гарантована потужність, тобто надаватися з гарантією реалізації права користування потужністю в обсязі замовлення, або буде розподілена потужність без гарантії реалізації права користування потужністю, оскільки обсяг замовленої потужності сторонами не узгоджений у додатку 1.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" оператор газотранспортної системи зобов`язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо. Відповідно споживання послуг транспортування природного газу передбачає користування потужністю газотранспортної системи і є невід`ємним взаємопов`язаним процесом.

Гарантована потужність - потужність газотранспортної системи, яка надається замовнику з гарантією реалізації права її користування протягом періоду надання послуг транспортування природного газу (п. 5 глави 1 розділу I Кодексу газотранспортної системи).

Переривчаста потужність - потужність газотранспортної системи, яка надається замовнику без гарантії реалізації права користування нею, а з можливістю її обмеження (переривання) на умовах, визначених договором транспортування природного газу та цим кодексом (п. 5 глави 1 розділу I Кодексу газотранспортної системи).

Зважаючи на викладене, висновки місцевого господарського суду про відсутність обов`язку здійснити оплату за надану послугу з розподілу потужності точки входу до газотранспортної системи, потужність якої використана газовидобувним підприємством шляхом подання видобутих обсягів природного газу, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки здійснені при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки додаток 1 сторонами не укладений, позивач своє право вимагати оплату з відповідача обґрунтовував доказами, що свідчать про факт подання газовидобувним підприємством обсягів природного газу на точку входу до газотранспортної системи, в обсязі подання якого використана потужність точки входу до газотранспортної системи, а отже надано послугу розподілу потужності.

Позивач не заявляв у позові вимогу щодо сплати замовленої (гарантованої) потужності, оскільки обсяг потужності з гарантією реалізації права її користування неузгоджений додатком 1, натомість позовна вимога заявлена щодо оплати послуг розподілу потужності в обсязі поданого природного газу на точку входу, яка надана за фактом надходження природного газу до газотранспортної системи.

Відповідні обставини підтверджуються звітом про власний видобуток, транспортування та передачу природного газу відповідачу за квітень 2017 року, складеним та підписаним самим відповідачем, а також зведеним актом приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року, який підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Вказаними доказами підтверджується факт передачі відповідачем газу власного видобутку, який поданий до газотранспортної системи в точці входу в обсязі 9285,359 тис. куб. м у квітні 2017 року.

Як було зазначено вище, 01.04.2017 набув чинності тариф на послуги розподілу потужності для точок входу відповідно до постанови НКРЕКП №348 від 28.03.2017 "Про встановлення тарифів на послуги транспортування природного газу для споживачів України для точок входу і точок виходу для ПАТ "Укртрансгаз", який становив 296,80 грн за 1 000,00 куб. м на добу без ПДВ.

Відповідно до п. 7.1 договору вартість послуг розподілу потужності розраховується за тарифами, які встановлюються НКРЕКП.

Тарифи, передбачені п. 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору (п. 7.3 договору).

Таким чином, з набуттям чинності тарифу розподіл потужності для точок входу став платною послугою, у зв`язку з чим подання обсягів природного газу відповідачем 9285,359 тис. куб. м підлягає оплаті. Отже, вартість послуг з розподілу потужності в обсязі фактично поданого обсягу природного газу розраховується шляхом застосування відповідного тарифу до обсягу поданого природного газу: 9285,359 тис. куб. м.* 296,80 грн*(20% ПДВ), що складає 3 307 073,46 грн.

Факт подання відповідачем на точку входу природного газу у загальному обсязі 9285,359 тис. куб. м у квітні 2017 року є свідченням розподілу потужності точки входу до газотранспортної системи та отримання відповідної платної послуги, а отже і виникнення грошових зобов`язань у відповідача здійснити оплату за послугу розподілу потужності.

Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19 висловив правову позицію, відповідно до якої визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця). У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Отже, колегія суддів зазначає, що за умови відсутності оформленого акту наданих послуг позивач надав до матеріалів справи інші докази, що свідчать про фактичні обставини надання послуг розподілу потужності.

Проте, місцевий господарський суд вищевказаних обставин не встановив, зазначені докази (звіт та акт приймання-передачі природного газу) не дослідив, а лише вказав у оскаржуваному рішенні про їх наявність, проте не з`ясовував обставини, що такими доказами підтверджуються.

У спірних правовідносинах варто також враховувати суб`єктний склад учасників, зокрема те, що відповідач є газовидобувним підприємством, крім того, розподіл потужності здійснюється на точці входу до газотранспортної системи.

Відповідно до п. 4 глави 1 розділу IX Кодексу газотранспортної системи потужність фізичної точки входу до газотранспортної системи, до якої підключена система газовидобувного підприємства, надається виключно газовидобувному підприємству.

Згідно з п. 14 глави 1 розділу IX Кодексу газотранспортної системи у фізичних точках виходу до газорозподільних систем, у фізичних точках входу/виходу з/до газосховищ, у фізичних точках входу від газовидобувного підприємства, підключеного до газотранспортної системи, у фізичних точках виходу до прямого споживача, у фізичних точках входу від оператора LNG, підключеного до газотранспортної системи, надається лише гарантована потужність.

Відповідні положення Кодексу газотранспортної системи вказують на особливість розподілу потужності саме точки входу до газотранспортної системи від газовидобувного підприємства, яка полягає у тому, що у такій точці входу з`єднання має тільки газовидобувне підприємство, відповідно, претендувати на її потужність може лише такий суб`єкт, адже точка входу створювалася саме для забезпечення можливості здійснювати видобуток природного газу на відповідному родовищі і подавати його в газотранспортну систему. Таким чином, у такій точці входу не може виникати конкурс на її потужність між іншими суб`єктами, відповідно, потужність такої точки входу розподіляється виключно газовидобувному підприємству, використання якої здійснюється на платній основі за чинним тарифом.

Отже, здійснення відповідачем господарської діяльності з видобутку природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що до газотранспортної системи позивача мають надходити обсяги природного газу. Для цього відповідач повинен мати безпосередній доступ до газотранспортної системи, який забезпечується у місцях фізичного з`єднання з нею, тоді як право користування газотранспортною системою, зокрема, її потужністю на точках входу, право використання кожного виду потужності виникає на підставі договору.

Виходячи з того, що відповідачу як газовидобувному підприємству, у квітні 2017 року забезпечено доступ до потужності газотранспортної системи на підставі укладеного договору транспортування природного газу, позивачем розподілено потужність точки входу до газотранспортної системи з метою задоволення потреб відповідача попри відсутність замовлення гарантованої потужності шляхом прийняття від відповідача поданого ним на точку входу природного газу у загальному обсязі 9 285,359 тис. куб. м.

Не зважаючи на відсутність замовлення гарантованої потужності, позивач не відмовив відповідачу у прийнятті поданого природного газу на точку входу та в обсязі прийнятого природного газу відповідачу розподілена потужність у точці входу. В іншому випадку діяльність відповідача з видобутку природного газу була би зупинена.

Відповідно, зважаючи що розподіл гарантованої потужності відповідачем не замовлявся, натомість розподіл потужності без гарантії права користування потужністю реально відбувся, то позовні вимоги заявлені з урахуванням положень ст. 538 ЦК України.

За умовами розділу XII договору, а також глави 2 "Фінансове забезпечення" розділу VIII Кодексу газотранспортної системи, всі грошові зобов`язання відповідача мають бути забезпечені, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати послуг в сумі місячних фінансових зобов`язань.

Згідно з ч. ч. 2 та 4 ст. 538 ЦК України при зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Виходячи з того, що позивач прийняв на точці входу від відповідача обсяг видобутого природного газу без попередньої оплати, то в силу вказаних положень ст. 538 ЦК України зобов`язання здійснити оплату таких послуг у відповідача виникають одночасно з наданням йому таких послуг (за фактом виконання зустрічного зобов`язання).

Проте, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не встановлений дійсний зміст спірних правовідносин сторін. Суд обмежився лише посиланням на висновок Верховного Суду щодо застосування норми права за наявності між сторонами додатку 1, при цьому не застосував висновок, викладений у цій же постанові, щодо платності наданої послуги, а тому ухвалене рішення зводиться лише до відсутності додатку 1 у якості підстави для відмови в задоволенні позову.

Як наслідок, місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків щодо відсутності обов`язку відповідача з оплати вартості послуги розподілу потужності за договором за квітень 2017 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача підтверджуються встановленими вище обставинами справи.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі №910/11079/25 ухвалене за умов невідповідності висновків, викладених у ньому, фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Отже, апеляційна скарга АТ "Укртрансгаз" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 10.12.2025 у справі № 910/11079/25 скасувати. 

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Українська газонафтова компанія" (03113, Україна, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 74, код 36050166) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, Україна, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, код 30019801) 3 307 073 (три мільйони триста сім тисяч сімдесят три) гривні 46 копійок заборгованості та 39 684 (тридцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 88 копійок судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Українська газонафтова компанія" (03113, Україна, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 74, код 36050166) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, Україна, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, код 30019801) 59 527 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять сім) гривень 32 копійки судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати накази.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повна постанова складена 14.05.2026. 

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді А.М. Демидова

Є.Ю. Пономаренко