справа № 754/14870/25 головуючий у суді І інстанції Саламон О.Б.
провадження № 22-ц/824/10813/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Саламон О.Б., у м. Києві, повний текст рішення складено 24 листопада 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заборгованості по заробітній платі, - 

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути із відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 38 786,65 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 березня 2025 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, при цьому на дату звільнення роботодавцем розрахунок заробітної плати проведений не був. Згідно довідки ТОВ «Юні Стоун Плент» заборгованість по заробітній платі становить: за січень 2025 року - 8 357,72 грн., за лютий 2025 року - 15 400.00 грн., за березень 2025 року - 15 028,93 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1 903,93 грн.), що в загальному становить 38 786,65 грн., що підтверджується довідкою за формою ОК-7. Позивач вказує, що попередньо зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення заборгованості із заробітної плати. При цьому, заяву судом було задоволено та видано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 38 786, 65 грн., проте ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03 вересня 2025 року вказаний судовий наказ було скасовано у зв`язку з поданою ТОВ «Юні Стоун Плент» заявою. У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою з метою захисту порушеного права.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ТОВ «Юні Стоун Плент»просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Якщо суд, не буде згоден з доводами відповідача, то сторона відповідача просить суд при прийнятті рішення відстрочити його виконання на шість місяців з дня винесення рішення по справі № 754/14870/25.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ТОВ «Юні Стоун Плент»зазначає, що суд першої інстанції взагалі не надав ніякої правової оцінки доводам відповідача, обставинам та доказам, які були надані відповідачем для надання відстрочки виконання рішення по справі, оскільки саме повне зупинення виробничого процесу відповідач на підставі наказу від 01 квітня 2025 року на підставі накладених арештів і є саме тими обставинами, які дають відповідачу право на відстрочку виконання рішення по справі. В свою чергу суд першої інстанції, не застосувавши зазначені обставини позбавив відповідача, який знаходиться в дуже скрутному фінансовому становищі, захистити майнові права відповідача по справі шляхом надання відстрочки на виконання рішення суду по справі. Суд першої інстанції повинен був перевірити і встановити дійсний розмір суми заробітної плати, яку відповідач повинен сплатити позивачу на час прийняття судом рішення, а також дійсне існування/або відсутність зазначеної суми та заборгованості. При цьому, надана позивачем довідка про розмір заборгованості підтверджує лише ті обставини, що вказана у ній сума 38 786,65 грн. - це сума по заробітній платі, яка існувала на момент звільнення позивача. В свою чергу відповідач у зв`язку з повним зупинення господарської діяльності не може надати відповідні дані (які може і будуть свідчить про повне погашення боргу). Зазначене підтверджується відповідними доказами - зазначеними ухвалами (Ухвалою від 06 грудня 2024 року по справі №757/54853/24-к Печерського районного суду м. Києва, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року по справі №757/60048/24-к, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2025 року по справі №757/6047/25-к, Ухвалою Печерського райсуду м. Києва по справі № 757/60057/24-к від 28.01.2025, Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2025 по справі №757/8748/25) та наказом відповідача від 01 квітня 2025 року про повну зупинення господарської діяльності. На підставі вищенаведеного, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої але не виплаченої заробітної плати у розмірі 38 786,65 грн. (у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин та розміру заробітної плати). 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 займала посаду офіс-адміністратора та перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Юні Стоун Плент».
31 березня 2025 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
У відповідності до довідки про заборгованість по виплаті заробітної плати № 00000011, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що заборгованість по заробітній платі ТОВ «Юні Стоун Плент» перед позивачем за період з січня 2025 року по березень 2025 року становить 38 786,65 грн. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені позивачем вимоги є законними, обґрунтованими та доведені належними та допустимими доказами, а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 38 786,65 грн.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 наголосила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Встановивши, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виплати належної позивачу заробітної плати при звільненні за січень 2025 року - березень 2025 року у розмірі 38 786,65 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем довідка про розмір заборгованості підтверджує лише ту обставину, що вказана у ній сума 38 786,65 грн. - це сума заборгованості по заробітній платі позивача, яка існувала лише на момент її звільнення, в той час як доказів того, який саме був розмір заробітної плати позивача на момент розгляду даної справи, позивач суду не надала, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
З наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Юні Стоун Плент» про заборгованість по виплаті заробітної плати № 00000011 від 31 березня 2025 року вбачається, що загальна сума невиплаченої позивачу заробітної плати становить 49 698,36, що із вирахуванням податків і зборів становить 38 786,65 грн.
Вказана довідка підписана посадовою особою ТОВ «Юні Стоун Плент» та містить відбиток печатки відповідача.
Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, з якого можливо було б встановити, що довідка ТОВ «Юні Стоун Плент» про заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати позивачу № 00000011 від 31 березня 2025 року є недійсною.
З Реєстру застрахованих осіб ДРЗОДСС (форма ОК-7), сформованого Пенсійним фондом України на підставі даних, які подавав відповідач у своїй звітності, вбачається нарахування позивачу заробітної плати за січень, лютий, березень 2025 року.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження сплати заборгованості по заробітній платі у зазначеному розмірі, а також не доведено відсутності обов`язку щодо виплати позивачеві нарахованої заробітної плати.
Доводи апеляційної скарги про те, що на майно та корпоративні права відповідача накладено арешт, не свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, адже зазначена обставина жодним чином не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити виплату усіх належних працівникові сум у день його звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, судом повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, вірно застосовані норми матеріального права не допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою до скасування рішення суду першої інстанції.
Судом враховується усталена практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо клопотання представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення, слід зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця ( у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Окрім того, частиною першою статті 267 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що питання про відстрочення виконання рішення вирішується судом першої інстанції, який розглянув справу. При цьому, вирішення даного питання можливе як на стадії прийняття рішення по суті спору, так й на стадії його виконання.
Таким чином, суд апеляційної інстанції у разі залишення рішення суду без змін, за умови не вирішення даного питання судом першої інстанції, позбавлений повноважень вирішувати питання відстрочки виконання даного рішення. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» залишити без задоволення.
Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.