10.04.2026 
Справа № 331/5198/25
Провадження № 2/331/599/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року         м. Запоріжжя 
Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі 
головуючого судді: Антоненко М.В. 
при секретарі: Волотко М.П.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа:виконавчий комітет Бердянської міської ради як орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для постійного проживання з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Цибрій Тетяна Володимирівна, яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради як орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитині на постійне проживання з матір`ю за кордоном. 
Просить суд, винести рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 (останнє міце реєстрації в Україні – АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце реєстрації в Україні – АДРЕСА_2 , іпн . НОМЕР_2 ) , задовольнити; надати дозвіл на виїзд ОСОБА_3 на постійне проживання за кордон для проживання з матір`ю – ОСОБА_4 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – відповідач по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка та відповідач в шлюбі не перебували. Шлюбне життя не склалося вже до моменту народження дитини, його взагалі не було. В зв`язку з тим, що шлюбне життя не склалося, а аліменти на дитину ОСОБА_2 не хотів платити, до Бердянського міськрайонного суду був направлений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, який був задоволений. Виконавчий лист подано до виконання до Берщадського відділу державної виконавчої служби, пізніше позивачка на прохання та вмовляння віповідача забрала виконавчий лист. 
Весь цей час дитина зростала рядом з мамою, папа участі не приймав у вихованні дитини В зв`язку з повномасштабним вторгненням та окупацією Бердянська, мама та дитина вимушені були покинути рідний дім та виїхати до Норвегії. Батько дитини не опікувався нею і не опікується. На даний час і мама і дитина проживають в Норвегії, що підтверджується відповідними документами. Мама має дохід, соціально захищена, дитина проживає разом з нею, що підтверджується відповідними довідками. Для того , щоб дитина мала можливість в спокійній обстановці без війни, мамі потрібен дозвіл на виїзд на постійне проживання дитини за кордоном разом з нею для оформлення соціальних виплат. 
ОСОБА_2 такого дозволу не дає, його знайти не можливо, можливо він взагалі не в Україні. З відповідною заявою про надання такого дозволу позивачка зверталася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Бердянської міської ради. Даний вид дозволу потрібний ОСОБА_1 для отримання відповідних соціальних виплат, які надає Королівство Норвегія на дитину. ОСОБА_1 не перешкоджає ОСОБА_2 спілкуватись з дитиною. 
Свого часу ОСОБА_5 вигнав позивачку з дитиною із дому. Питання визначення місця проживання дитини з батьком було предметом досягнення згоди між батьками у нотаріально посвідченому договорі. Наведені докази і також докази щодо переїзду до Норвегії в повній мірі підтверджують той факт, що дитина перебуває у безпеці з позивачем, мати повністю виконує покладені на нєї обов`язки щодо виховання, утримання дитини, забезпечення її усім необхідним. Дитина росте, активно розвивається і для забезпечення найкращого майбутнього має жити з мамою. Оскільки мати змінює своє місце проживання, дитина також має слідувати за мамою, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку та який здатний переїхавши до Норвегії на постійне місце проживання, забезпечити дитину усім необхідним.
Дозвіл на виїзд ОСОБА_3 за кордон на постійне проживання разом з матір`ю необхідний виключно для отримання нею соціальних виплат на дитину. ОСОБА_2 такого дозволу не може надати в зв`язку з тим, що він зник з життя дитини вже давно, і можливо, покинув Україну.
Ухвалою судді Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2025 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. 
Ухвалою суду від 16.01.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 30.01.2026р.
Ухвалою Олександрівського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2026 р. зобов`язано виконавчий комітет Бердянської міської ради як орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок з приводу надання дозволу на виїзд дитині ОСОБА_3 20.03.2015 р. на постійне проживання за кордон з матір`ю - ОСОБА_1 за кордоном. 
Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Цибрій Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд надати дозвіл на виїзд дитині ОСОБА_3 20.03.2015 р. на постійне проживання за кордон з матір`ю - ОСОБА_1 за кордоном. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений в установленому законом порядку через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808, а також, через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідачки.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
В обґрунтування позовних вимог стороною позивача надано суду наступні письмові докази: копії паспортів ОСОБА_1 (останнє міце реєстрації в Україні – АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , картку платника податків; вид на проживання НОМЕР_3 ОСОБА_1 , вид на проживання HGO261007 ОСОБА_3 (Переклад з норвезької мови на українську мову) (а.с.9,10,16-19); свідоцтво про народження Серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьки - ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (а.с.24); інформацію Державної Міграційної служби України щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11); довідку про доходи ОСОБА_1 (Переклад з норвезької мови на українську мову) (а.с.12,13); заяву-анкету ОСОБА_1 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру надану до Посольства України в Королівстві Норвегія (а.с.14,14); роздруківку інформації Податкового управління Норвегії, зареєстрованої в Норвезькому реєстрі населення щодо резідента ОСОБА_1 (а.с.21); копію рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.04.2017 р. по справі № 3101317/17 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.22,23)
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради 30.01.2026 р. під особистий підпис отримала ухвалу Олександрівського районного суду м. Запоріжжя, якою зобов`язано орган опіки та піклування надати суду письмовий висновок з приводу надання дозволу на виїзд дитині ОСОБА_3 20.03.2015 р. на постійне проживання за кордон з матір`ю - ОСОБА_1 за кордоном. 
Згідно з п.-п. 4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Станом на 10.04.2026 р. Бердянською міською радою ухвала суду 30.01.2026 р. не виконана, письмовий висновок з приводу надання дозволу на виїзд дитині суду не наданий. 
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.
Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати якнайкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.
Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Отже, тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати інтересам дитини.
Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.
Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини.
Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.
У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньому сину сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь-яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітнього сина сторін не має.
Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що діти проживають з матір`ю, яка забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дітей за межі України для тимчасового перебування за кордоном з метою оздоровлення та відпочинку суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам синів, чи буде порушувати їх права, відповідач суду не надав. При цьому до суду відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти надання дозволу на виїзд синів без його згоди.
Визначаючи, чи відповідає інтересам дитини дозвіл на виїзд за кордон без згоди батька у супроводі матері або уповноважених нею осіб, суд враховує, що малолітній ОСОБА_3 дійсно проживає разом із матір`ю в Норвегії та потребує отримання відповідних соціальних виплат, які надає Королівство Норвегія на дитину.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Бердянської міської ради як орган опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для постійного проживання з матір`ю - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон для постійного проживання з матір`ю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Суддя:     М.В. Антоненко