12.06.2026  	  	

Справа №607/2982/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
 
головуючої судді      Черніцької І.М.
за участю секретаря судового засідання    Кокітко І.В.

у судове засідання сторони не з`явилися 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Собчук Віктор Костянтинович, до Великогаївської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Великогаївської  сільської ради про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору та ОСОБА_4 належала 1/3 частка даного будинковолодіння, 
За життя баба склала заповіт, яким заповіла йому все належне майно Він у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Спадкоємець ОСОБА_2 , яка має право на обов`язку частку у спадщині, подала заяву про відмову від спадщини. 
Постановами державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне будинковолодіння, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність вказаного нерухомого майна спадкодавцю.
Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, витребувано у Тернопільської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 травня 2026 року, яку занесено до протоколу судового засідання, залучено до у справі співвідповідача ОСОБА_2 .
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник Великогаївської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують позов.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 11 січня 2025 року від 15 березня 1963 року, актовий запис №11.
ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 12 лютого 2025 року.
18 лютого 1956 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 11.01.2025 року. 
Згідно довідки (виписки з погосподарської книги) за №264 від 22.12.2025 року, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 двір колгоспника членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_2 ,-дружина та ОСОБА_4 -теща.
Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 належало до суспільної групи «колгоспний двір», членом якого станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_2 ,-дружина та ОСОБА_4 -теща.
Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Відтак, ОСОБА_4 належала 1/3 частка спірного будинковолодіння. 
За життя 21 січня 1998 року ОСОБА_4 склала заповітом, яким заповіла все належне їй майно внуку ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом від 21 січня 1998 року посвідченим секретарем виконкому Козівської сільської ради Тернопільського району 21.01.1998 року та зареєстрований в реєстрі за № 4.
03 липня 2012 державним нотаріусом Тернопільської районної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №353/2012 року після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини.
Як вбачається з довідки №265 від 22.12.2025 року, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, з ОСОБА_4 на день її смерті постійно проживали та були зареєстровані по АДРЕСА_1 : дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зять ОСОБА_5 , внук ОСОБА_1 , невістка ОСОБА_9 ,, правнучка ОСОБА_10 , онука ОСОБА_11 , зять ОСОБА_12 , правнук ОСОБА_13 , правнучка ОСОБА_14 .
Таким чином, з матеріалів спадкової справи встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом та донька ОСОБА_2 , яка має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на день смерті матері досягла пенсійного віку, була непрацездатною.
Інших спадкоємців за законом та за заповітом судом не встановлено.
Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори від 07 квітня 2025 року за №608/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку будинковолодіння о АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_15 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю.
Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що будинковолодіння по АДРЕСА_1  значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були: ОСОБА_5 - голова двору, ОСОБА_2 ,-дружина та ОСОБА_4 -теща. 
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Таким чином, кожному члену колгоспного двору ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4  належало по 1/3 частці спірного будинковолодіння.
В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) ( ч. 1 ст. 1241 ЦК).
В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Встановлено та підтверджено зібраними у справі доказами, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно внуку ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належну їй 1/3 частку спірного будинковолодіння.
Спадщину після її смерті прийняли ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, та донька ОСОБА_2 , як непрацездатна донька, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті, що підтверджується матеріалами справи.
Суд не приймає до увагу заяву ОСОБА_2 на ім`я державного нотаріуса від 07 серпня 2012 року про відмову від обов`язкової частки у спадщині, оскільки остання у встановлений законом строк прийняла спадщину, проживала та була зареєстрована разом з матір`ю на час її смерті, а заява про відмову від спадщини подана по спливу шестимісячного строку встановленого законом.
Таким чином, ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_4 прийняла спадщину, успадкувавши 1/6 (1/3/2) частку спірного житлового будинку, як половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом.
Таким чином, ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом успадкувала 1/6 частку спірного будинковолодіння по АДРЕСА_1 (1/3-1/6).
Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.
Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.
Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжен.
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, шляхом визнання за позивачем право власності на 1/6 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 .
Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Собчук Віктор Костянтинович, до Великогаївської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_16 право власності на 1/6 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законом законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_4 . 
Відповідачі: Великогаївська сільська рада, вул. Галицька,4 с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області; код ЄДРПОУ – 04394875.
ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_5 .
Повне рішення складено 12 червня 2026 року.

Головуюча суддя       І.М. Черніцька