Справа № 182/7040/25
Провадження № 2/0182/2143/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем УКРАЇНИ

29.04.2026  м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.
секретар Іванова Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом адвоката Добровольського Андрія Томовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Іопель Сергій Олександрович, про розірвання спадкового договору -

В С Т А Н О В И В:
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Добровольського Андрія Томовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Іопель Сергій Олександрович, про розірвання спадкового договору.
В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 17 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем Сергієм Олександровичем, реєстровий № 4208. Відповідно до умов п.1 вказаного Спадкового договору, за цим договором Набувач майна зобов`язується виконати передбачені в ньому розпорядження Відчужувача і, в разі його смерті, набуває права власності на належне Відчужувачу майно: квартиру АДРЕСА_1 . На вказане майно, у зв`язку з посвідченням цього спадкового договору, приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем Сергієм Олександровичем накладено заборону відчуження до припинення або розірвання договору, реєстровий № 4209. Відповідно до п.7 Спадкового договору від 17.09.2013 року, на Набувача покладено обов`язки у вигляді дій немайнового характеру, зокрема, шанобливе ставлення з боку Набувача до особи Відчужувача, регулярне відвідування Відчужувача, толерантне ставлення до окремих недоліків його характеру, організацію прогулянок, участь у догляді за Відчужувачем, його оселею, оплату за дорученням та коштами відчужувача комунальних послуг, надання допомоги в оформленні житлових субсидій. Пунктом 16 Спадкового договору передбачено, що, у разі невиконання Набувачем своїх обов`язків, спадковий договір може бути розірвано в судовому порядку. ОСОБА_2 , з початку листопада 2023 року, повністю перестала виконувати покладені на неї за спадковим договором обов`язки: не здійснює регулярних відвідувань, не бере участі в догляді, не надає допомоги у побутових питаннях. Невиконання зобов`язань за договором підтверджується Актом № 01 від 15.10.2025 року, складеним сусідами позивача. Вказане невиконання договірних зобов`язань Набувачем стало причиною виникнення спору. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушений звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким розірвати спадковий договір, укладений 17 вересня 2013 року між ОСОБА_1 (Відчужувач) та ОСОБА_2 (Набувач), посвідчений приватним нотаріусом Іопелем Сергієм Олександровичем, реєстровий № 4208, а також скасувати обтяження у вигляді заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладене 17.09.2013 року приватним нотаріусом Іопелем С.О., реєстровий № 4209.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, від його представника ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява, в якій просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає (а.с.41).
Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.35-36), в судове засідання також не прибула, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористалась, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. 
Третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Іопель Сергій Олександрович, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.30).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод”, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права п.1 ч.2ст.16 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем Сергієм Олександровичем, реєстровий № 4208 (а.с.7-11). Відповідно до умов п.1 вказаного Спадкового договору, за цим договором Набувач майна зобов`язується виконати передбачені в ньому розпорядження Відчужувача і в разі його смерті набуває право власності на належне Відчужувачу майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7). За твердженням позивача та його представника, відповідачка з листопада 2023 року повністю самоусунулась від виконання умов спадкового договору.

Відповідно до ст.1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин.
За змістом ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання, його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України)».
У Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом, відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».
У Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2020 року в справі № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним розпоряджень позивача, зазначених у спадковому договорі.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що відповідачка викладені в позовній заяві підстави та обставини звернення до суду з даним позовом не спростовані, що фактично свідчить про те, що відповідачка покладені на неї обов`язки за вказаним спадковим договором не виконує, а наявність укладеного договору позбавляє позивача, за рахунок приналежного йому майна, реалізувати свої права на укладення іншого спадкового договору, суд вважає за необхідне розірвати спадковий договір з підстав невиконання його умов відповідачем, який є за вказаним договором набувачем, а саме: зобов`язань щодо догляду за відчужувачем та виконання розпоряджень, передбачених спадковим договором.
Окрім цього, відповідно до п.5 розділу 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 та зареєстрованого за № 282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору.
Враховуючи наведене, а також той факт, що, у зв`язку з посвідченням спадкового договору, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Іопель С.О. наклав заборону відчуження належної позивачу квартири АДРЕСА_1 , до дня його смерті або до припинення (розірвання) спадкового договору, а тому оскільки суд прийшов до висновку задоволення позовної вимоги про розірвання спадкового, то й вимога про зняття заборони також підлягає задоволенню, оскільки фактично є похідною вимогою.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги адвоката Добровольського Андрія Томовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Іопель Сергій Олександрович, про розірвання спадкового договору - задовольнити.

Розірвати спадковий договір, укладений 17 вересня 2013 року між ОСОБА_1 (Відчужувач) та ОСОБА_2 (Набувач), посвідчений приватним нотаріусом Іопелем Сергієм Олександровичем, реєстровий № 4208.

Скасувати обтяження у вигляді заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладене 17 вересня 2013 року приватним нотаріусом Іопелем С.О., реєстровий № 4209.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:	  	І.  О.  Кобеляцька-Шаховал