Справа № 149/923/26
Провадження №2/149/858/26 
Номер рядка звіту 7
РІШЕННЯ
Іменем України

04.06.2026 р. м. Хмільник
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,
при секретарі Зоріній О. Г.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Молявчика О. В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Ткаченко Т. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення коштів.
Позовні вимоги були мотивовані тим, що 12 жовтня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб, за час шлюбу ними було спільно придбано автомобіль RENAULT TRAFIC, 2006 року випуску, vin: НОМЕР_1 , який було зареєстровано на відповідача. Сімейні стосунки між сторонами фактично припинились в серпні 2025 року, нею подано до суду позов про розірвання шлюбу, а 31 жовтня 2025 року їй стало відомо, що відповідач без її згоди продав спільний автомобіль. Згідно висновку спеціаліста-товарознавця, вартість автомобіля складає 321 519 грн. Просила визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь 1/2 його вартості.
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2026 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.
Представником відповідача адвокатом Ткаченко Т. В. подано відзив на позовну заяву, згідно якого щодо вимоги про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя відповідач не заперечує, оскільки автомобіль придбано в шлюбі, разом з тим на придбання автомобіля було витрачено серед іншого кошти, які позивач отримувала на спільного сина сторін, ОСОБА_3 , 2002 р. н., який має інвалідність. 17 жовтня 2025 року відповідач уклав договір дарування спірного автомобіля синові, отже відчуження автомобіля відбулось безоплатно та в інтересах сім`ї, тому в цій частині позову заперечувала.
Інших заяв по суті справи сторони не подавали.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Пояснила, що в шлюбі з відповідачем перебували 25 років, від шлюбу мають двох синів, яким на час розгляду справи 24 та 16 років. Старший син одружився близько 2,5 років тому, з того часу проживає окремо з дружиною, молодший - проживає з нею. З час шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль RENAULT TRAFIC. При цьому близько 3 тис. доларів США відклала вона з заробітної плати та пенсії у зв`язку з інвалідністю старшого сина. Автомобіль використовувався для транспортування товару, щоб торгувати на ринку. Іншого спільного майна в подружжя немає. В серпні 2025 року сторони припинили подружні відносини, позивач подала позов до суду про розірвання шлюбу, який на час розгляду справи задоволено.Відповідач сплачує аліменти на утримання молодшого сина. Після фактичного припинення шлюбних відносин позивачеві стало відомо, що відповідач продав автомобіль та купив інший. До розгляду справи їй не було відомо про те, що чоловік подарував автомобіль синові, разом з тим такий правочин з нею не узгоджено, вона заперечує проти цього. Після відчуження автомобіля це майно в інтересах сім`ї не використовується, оскільки автомобіль продано, крім того сім`ї вже не існує, а син давно живе окремо та має свою сім`ю.
Адвокат Молявчик О. В. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові.
Відповідач ОСОБА_2 , допитаний в порядку ст. 234 ЦПК України, проти задоволення позову заперечив та пояснив, що спірний автомобіль купувався за 6 900 доларів США у шлюбі на заощадження подружжя, які включали в себе пенсію по інвалідності старшого сина, також грошима допомогли його батьки. Завжди вважалося, що це машина старшого сина, тому дарування йому авто було зроблено відповідачем на виконання домовленостей з позивачем, а тому вважає позов до нього особистою помстою позивача. Одразу автомобіль на сина не оформлявся, оскільки син не мав прав керування транспортними засобами, згодом син отримав права і автомобілем користувались вони вдвох. Де зараз автомобіль, йому не відомо.
Адвокат Ткаченко Т. В. проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, що поданий позов являється способом з`ясування стосунків позивачем, сімейні відносини сторін важливіші, за матеріальні. Просила врахувати, що спірний автомобіль відповідачем було відчужено безоплатно, синові, отже правочин було укладено в інтересах сім`ї, оскільки автомобіль був і залишився в сім`ї, тому обізнаність позивача про відчуження автомобіля не має значення.
Заслухавши пояснення учасників, свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке.
Судом встановлено, що 21 жовтня 2000 року сторони уклали шлюб (а. с. 9).
Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій, Черкаській та Кіровоградській областях № 31/31- від 26 лютого 2026 року, 23 січня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований автомобіль RENAULT TRAFIC, ЛЕГКОВИЙ, 2006 року випуску, об`єм двигуна - 2463. 17 жовтня 2025 року вищезазначений транспортний засіб було перереєстровано на іншого власника (а. с. 11).
Згідно довідки голови вуличного комітету Городинського О. І. від 22 грудня 2025 року ОСОБА_2 , 1974 р.н., з серпня 2025 року по дату видачі довідки з сім`єю не проживає (а. с. 25).
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 08 січня 2026 року відкрито провадження у справі № 149/4327/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а. с. 10).
Відповідно договору дарування від 17 жовтня 2025 року, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 автомобіль RENAULT TRAFIC, 2006 року випуску, vin: НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 49).
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється сином сторін (а. с. 50)
Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 03 березня 2026 року, станом на 03 березня 2026 року ринкова вартість автомобіля RENAULT TRAFIC, ЛЕГКОВОГО, 2006 року випуску, становить 321 519 грн. (а. с. 12-24).
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що він являється сином сторін. На час розгляду справи він повнолітній, одружений з 10 жовтня 2023 року, зареєстрований за місцем проживання матері - позивача у справі ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , разом з тим з одруження проживає з дружиною в квартирі по АДРЕСА_2 , яку вони орендують. Він працює водієм міжнародних перевезень, на роботі їздить службовими автомобілями, власний транспорт, у тому числі подарований батьком автомобіль RENAULT TRAFIC, для роботи не використовує. 
Спірний автомобіль був придбаний батьками за суму близько 6,5-7 тис. доларів США, коли він був дитиною, купити автомобіль допомагали дідусь з бабусею, також при купівлі автомобіля батьки обговорювали питання, що автомобіль колись належатиме йому. Коли він отримав посвідчення водія, то користувався автомобілем разом з батьком. В 2025 році між батьками погіршились відносини, вони вирішили розлучитись. Приблизно у жовтні-листопаді 2025 року, батько переоформив автомобіль на нього в МРЕО. Протягом двох тижнів він продав спірний автомобіль та купив собі інший. Чи давала дозвіл на дарування йому авта мати, він не знає. Зараз він спілкується з батьком та молодшим братом.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами СК України та ЦК України. Зокрема, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69–72 СК України та ст.372 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За змістом наведених норм, факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна, в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі – постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
За змістом ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Оскільки норми ЦК України та СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.
Такий висновок суду відповідає позиції ВС, викладеній в Постанові від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц.
З огляду на викладене, посилання відповідача на наявність згоди позивача на відчуження спільного автомобіля, під час судового розгляду не доведено, а обгрунтування відповідачем надання такої згоди ОСОБА_1 лише його показами, наданими в порядку ст. 234 ЦПК України, - суперечать положенням статті 59 ЦПК України щодо допустимості доказів.
Таким чином спірний автомобіль - набутий за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, отже являється спільним майном подружжя, що підтверджено дослідженими доказами та не заперечується відповідачем.
При цьому зазначення відповідачем того, що частина коштів на придбання автомобіля була подарована йому батьками, а частина - пенсія їх сина, а також на існування домовленостей щодо подальшого передання автомобіля у власність ОСОБА_4 носять загальний характер, належними доказами не підтверджені, наміри щодо майна юридично не оформлені, вимог відповідача або ОСОБА_4 щодо визнання автомобіля особистою власністю не заявлялось.
Суд визнає безпідставними посилання відповідача на те, що відчуження автомобіля відбулось безоплатно в межах сім`ї, та використане в інтересах сім`ї, оскільки ОСОБА_4 на час відчуження йому майна являвся повнолітнім, проживав окремо, має власну сім`ю, через короткий проміжок часу після отримання автомобіля у власність відчужив спірний автомобіль.
Факт безоплатного відчуження спірного майна без згоди його співвласника не зменшує розміру частки цього співвласника, натомість вартість такого майна враховується при його поділі. 
Так, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим – неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц,провадження №61-9018сво18, Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 483/812/19, провадження №61-20774св19.
Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 03 березня 2026 року, станом на 03 березня 2026 року ринкова вартість автомобіля RENAULT TRAFIC, ЛЕГКОВОГО, 2006 року випуску, становить 321 519 грн. 
Зазначений розмір не заперечувався та не спростовувався відповідачем.
Враховуючи викладене, суд встановив, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його, без згоди позивача, як другого з подружжя, у зв`язку із чим на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, відтак позов підлягає задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль RENAULT TRAFIC, 2006 року випуску, vin: НОМЕР_1 , вартістю 321 519 (триста двадцять одну тисячу п`ятсот дев`ятнадцять) грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки відчуженого спільного майна подружжя - автомобіля RENAULT TRAFIC, 2006 року випуску, vin: НОМЕР_1 , у розмірі 160 759 (сто шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 50 (п`ятдесят) коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 601 (тисячу шістсот одну) грн. судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повне рішення суду складено 12 червня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Представник позивача: адвокат Молявчик Олексій Валерійович, 21050, вул. Визволення, 8, оф. 30, м. Вінниця, Вінницька обл., РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Представник відповідача: адвокат Ткаченко Тамара Володимирівна, 21050, вул. Соборна, 53, м. Вінниця, Вінницька обл., РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя: