№ 209/5917/25 
№ 2/207/815/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді    Подобєд О.К.
з участю секретаря судового засідання Рубцовій К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про звільнення від сплати заборгованості по аліментах. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якої з нього стягнуто аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку. Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. З 2019 року він є особою з інвалідністю ІІ групи, що є наслідком обмеженої життєдіяльності та потреби у сторонньому догляді, а також несення суттєвих витрат на придбання ліків. Розмір пенсії позивача складає 1928,36 гривень з яких половину він сплачує аліментів, тому і утворилась заборгованість після отримання інвалідності. Просить суд звільнити його від сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Позивач у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, вказав, що через наявність тяжкої хвороби він не в змозі сплатити заборгованість по аліментах. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, її представником надано суду заяву про розгляд справи без його участі.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку. 
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
В судовому засіданні встановлені наступні обставини.
Сторони від зареєстрованого шлюбу, який судовим рішенням було розірвано, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на яку за рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 20.09.2011 року. 
Згідно даних Управління ПФ України в Дніпропетровській області управління з питань виплат відділу з питань відрахувань №0400-010407-8/125405 від 01.07.2025 року про фактично утримані суми аліментів з пенсійної виплати на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до постанови Дніпровського ДВС м.Кам`янське ГУЮ заборгованість зі сплати аліментів на 01.10.2019 рік становила 131203,19 гривень. Загальна сума стягнутих аліментів з пенсійної виплати за період з 01.10.2019 по 30.06.2025 рік складає 52196,99 гривент та заборгованість зі сплати аліментів 52196,75 гривень. Станом на 01.07.2025 рік залишок заборгованості зі сплати аліментів складає 79006,44 гривень.
Довідкою про доходи №1946339772790923 підтверджується перебування ОСОБА_1 на обліку в Управлінні ПФ України в Дніпропетровській області та отриманням пенсії у розмірі: січень та лютий 2025 року по 1729,47 гривень щомісяця та з березня по червень 2025 року по 1928,36 гривень щомісяця.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, зокрема витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №205/25/1311/В, рекомендації, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, випискою №4698/577 із медичної картки стаціонарного хворого та виписки із медичної картки амбулаторного хворого, що ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності з клінічно-функціональним діагнозом ураження ЦПС та стійкими наслідками ГПМК, маються наслідки перенесеного інфаркту мозку у правій тьмяній долі. Витрати на придбання ліків підтверджуються численними касовими чеками з ТОВ «Аптека низьких цін Дніпро», ПРАТ «Аптеки Запоріжжя», ТОВ медична компанія «Ірис».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. 
Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №381/1553/19-ц та у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі №509/5304/20.
Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, суд у випадках, передбачених ст.197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.
З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. 
Також, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
На думку суду, в даному випадку існують обставини, що має істотне значення для справи, а саме те, що платним аліментів має тяжку хворобу, є особою з інвалідністю ІІ групи, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, має невелику пенсію та змушений витрачати значні кошти на придбання ліків. 
Отже, зазначені позивачем доводи можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими підлягають частковому задоволенню.
Судові витрати вирішити на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-268, 280 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам задовольнити частково.
Частково звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахованої відповідно до постанови Дніпровського ВДВС м Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 20.08.2019 року за ВП 464103937, відповідно до виконавчого листа №2-1743/11, виданого Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська 21.10.2014 року за яким залишити заборгованість за аліментами на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 39503 гривні.
Судові витрати покласти на позивача.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        О.К. Подобєд