КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року м. Київ справа №640/26477/21
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними та скасування рішень,
в с т а н о в и в: 
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне підприємство «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» з позовом, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати припис від 20 квітня 2021 року №356/П;
- визнати протиправною та скасувати постанову від 16 липня 2021 року №21-21 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини». 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 справу прийнято до провадження та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. 
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень. 
Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято наказ від 05 квітня 2021 року №20 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва», згідно якого до Переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва занесено об`єкти згідно з додатком до Наказу №20, а саме: будинок прибутковий по вулиці Хорива, 2-А; житловий будинок по вулиці Хорива, 2-Б; флігель по вулиці Хорива, 2-В.
Будинок прибутковий за адресою: вул. Хорива, 2 А, будинок житловий за адресою: вул. Хорива, 2 Б, флігель за адресою: вул. Хорива, 2 В, наказом Міністерства культури та інформаційної політики від 26.04.2021 № 293 занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятки історії та архітектури місцевого значення - охороняються законодавством України у сфері охорони культурної спадщини.
В межах компетенції представником Департаменту - головним спеціалістом відділу охорони об`єктів культурної спадщини Управління охорони об`єктів культурної спадщини та історичного середовища Лучкіною Юлією Валеріївною в порядку здійснення охоронних заходів 20.04.2021 було здійснено візуальне обстеження об`єкта культурної спадщини - комплексу «Садиба міська» на вул. Хорива, 2, 1830-1910-і рр, яка є пам`яткою архітектури місцевого значення (наказ Міністерства культури України від 15.10.2014 № 869, охоронний № 955-Кв).
За наявною в Департаменті інформацією власником зазначених будинків є ПП «Конвалія-Нерухомість» (код ЄДРПОУ: 37175879).
Департаментом за результатами перевірки системи електронного документообігу встановлено, що станом на 20.04.2021 охоронний договір з Департаментом не укладався.
Враховуючи наведене, Департаментом з метою захисту та збереження пам`ятки було винесено ПП «Конвалія-нерухомість» припис № 356/П від 20.04.2021 з вимогою: в місячний термін з дня отримання цього припису укласти з Департаментом охоронні договори на об`єкти культурної спадщини за адресами: вул. Хорива, 2 А, вул. Хорива, 2 Б, вул. Хорива, 2 В.
У зв`язку із невиконанням позивачем вимог припису № 356/П від 20.04.2021 відповідачем 16.07.2021 прийнято постанову №21-21 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини», якою накладені фінансові санкції у розмірі 17000,00грн. за ухилення власника пам`ятки від підписання охоронного договору; у розмірі 17000,00грн. за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації та у розмірі 1 700,00грн. за невиконання припису органу охорони культурної спадщини. 
Позивач, вважаючи оскаржувані рішення протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Конституції України закріплено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України “Про охорону культурної спадщини” від 08.06.2000 №1805-III (далі - Закон №1805-III). Об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.
Згідно частини першої статті 3 Закону №1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини, на виконання статті 30 Закону №1805-ІІІ.
Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо (ч. 2 ст. 24 Закону №1805-ІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №1805-III, об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Згідно із частиною 1 статті 22 Закону №1805-ІІІ пам`ятки, їхні частини, пов`язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.
Частиною 3 статті 24 Закону №1805-ІІІ встановлено заборону на зміну призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.
Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 26 Закону №1805-ІІІ консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам`яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.
Згідно із частиною 1 статті 23 Закону №1805-ІІІ усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 23 Закону №1805-ІІІ).
Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону (ч. 4 ст. 23 Закону №1805-ІІІ).
Пунктом 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року №1768 (далі – Порядок №1768), визначено, що власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
При цьому, охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини (далі - пам`ятка) чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована (п. 1 Порядку №1768).
Статтею 6 Закону №1805-ІІІ визначено повноваження органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 07 березня 2018 року №381 (далі - Положення), Департамент охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді.
Департамент під час виконання функцій державної виконавчої влади взаємодіє з Міністерством культури та інформаційної політики України.
Відповідно до пунктів 4.1, 5.16, 5.21, 5.34 Положення Департамент відповідно до покладених на нього завдань:
- забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини на території міста Києва.
- забезпечує захист об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;
- видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться без затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених законодавством про охорону культурної та археологічної спадщини дозволів або з відхиленням від них;
- укладає охоронні договори на об`єкти культурної спадщини та здійснює контроль за їх виконанням у встановленому порядку.
З матеріалів справи вбачається, що між власником будинку прибутковий по вулиці Хорива, 2-А; житловий будинок по вулиці Хорива, 2-Б; флігель по вулиці Хорива, 2-В (позивачем) та Департаментом охоронний договір на пам`ятку не укладено.
Враховуючи те, що позивачем у встановлений законодавством строк не було укладено охоронного договору з органом охорони культурної спадщини, діяння позивача можна розцінювати як ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору.
Статтею 30 Закону №1805-ІІІ передбачено, що приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.
Відповідальність юридичних осіб за порушення законодавства про охорону культурної спадщини передбачена статтею 44 Закону №1805-ІІІ.
Так, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції:
- за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам`ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам`яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за вчинення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, щодо об`єкта всесвітньої спадщини, його території, буферної зони - у розмірі від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об`єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за ухилення власника пам`ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам`ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- за невиконання припису органів охорони культурної спадщини - у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У позовній заяві, позивач ставить під сумнів наявність повноважень Лучкіної Юлії Валеріївни - головного спеціаліста відділу охорони об`єктів культурної спадщини Управління охорони об`єктів культурної спадщини та історичного середовища Департаменту на складання акту про вчинення правопорушення від 28.06.2021 № 21-21. 
Слід зазначити, що Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини міста Києва та здійснює свою діяльність на підставі Положення про Департамент, яке затверджено розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (зі змінами, внесеними розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.05.2020 № 771).
У пункті 5.21 цього Положення передбачено, що Департамент видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток культурної спадщини місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках культурної спадщини, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом культурної спадщини програм та проектів, передбачених законами України «Про охорону культурної спадщини» та «Про охорону археологічної спадщини», дозволів, або з відхиленням від них.
Працівники Департаменту відповідно до покладених на них посадових обов`язків не тільки уповноважені, а й зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини та забезпечити збереження та охорону об`єктів культурної спадщини м. Києва (ст. 30).
Відтак, дії головного спеціаліста відділу охорони об`єктів культурної спадщини Управління охорони об`єктів культурної спадщини та історичного середовища Департаменту Ю. Лучкіної щодо складання акту про вчинення правопорушення від 28.06.2021 № 21-21 входять до комплексу системних та законодавчо закріплених заходів по охороні культурної спадщини, якими наділені органи охорони культурної спадщини та кореспондуються з функціям визначеними Положенням про відділ моніторингу зон охорони управління охорони об`єктів культурної спадщини та історичного середовища Департаменту.
Крім того, посилання позивача на наказ Міністерства культури України від 23.09.2011 року № 796/0/16-11 є безпідставним, оскільки ним затверджено Порядок оформлення документів щодо застосування Міністерством культури України фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини та визначає процедуру оформлення саме в Міністерстві культури України документів щодо застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
Щодо повноважень Директора на підписання постанови «Про накладення фінансові санкції за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини», слід зазначити наступне.
Пунктом 5.28 Положення про Департамент передбачено, що Департамент складає протоколи про адміністративні правопорушення, акти про вчинення правопорушення та постанови про накладення (застосування) фінансових санкцій за порушення законодавства про охорону культурної спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, фінансові санкції.
Пунктом 8 Положення про Департамент визначено, що Департамент очолює директор, якого призначає на посаду та звільняє з посади Київський міський голова згідно із законодавством про державну службу та погодженням із Міністерством культури України.
Пунктом 9 Положення про Департамент визначено, зокрема, що директор Департаменту здійснює керівництво діяльністю Департаменту, несе персональну відповідальністю перед Київським міським головою за виконання покладених на Департамент завдань, здійснює повноваження, що випливають з цього Положення Директор Департаменту не тільки уповноважений накладати фінансові санкції, він зобов`язаний забезпечити схоронність у належному стані об`єктів культурної спадщини м. Києва, а у разі недотримання вимог Закону, застосовувати механізми (у тому числі шляхом застосування фінансових санкцій) для забезпечення охорони культурної спадщини.
Таким чином, твердження позивача є необґрунтованими, а припис № 356/П від 20.04.2021 та постанова «Про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини» від 16.07.2021 № 21-21 прийнятті Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано та обґрунтовано. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, з підстав викладеного вище суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «КОНВАЛІЯ-НЕРУХОМІСТЬ» має бути відмовлено.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в :
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.