КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року м. Київ справа №320/41671/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, 08500; поштова адреса: Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 3-Б, 08001 ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Зміст позовних вимог та процесуальні дії в справі.
Представник ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, у якому просить суд:
-Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.07.2025 за № 104250021095 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.
-Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ з 01.06.2025 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.08.2025 прийнято позовну заяву до провадження судді Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2026 постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в електронній формі.
Позиція позивача полягає в тому, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.07.2025 №104250021095 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку є протиправним та підлягає скасуванню. ОСОБА_1 зазначає, що 10.01.2025 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додавши всі необхідні документи. За результатами розгляду заяви йому було призначено пенсію з 18.12.2024. Однак у липні 2025 року позивач отримав повідомлення про припинення виплати пенсії та рішення про відмову у її призначенні з мотивів недотримання вимог щодо проживання, роботи або навчання у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше чотирьох років. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому 26.03.1993 було видано посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-01.01.1993 роках (категорія 4), а також на довідку органу місцевого самоврядування, відповідно до якої він був зареєстрований та проживав у місті Кагарлик Київської області, яке до 01.01.2015 належало до зони посиленого радіоекологічного контролю. На думку позивача, зазначені документи підтверджують факт його проживання на відповідній території понад чотири роки станом на 01.01.1993. ОСОБА_1 не заперечує, що у період з 01.09.1985 по 28.06.1988 навчався в Івано-Франківському технікумі, однак вважає, що ця обставина сама по собі не спростовує факту його постійного проживання у місті Кагарлик. Він зазначає, що під час навчання повертався за місцем реєстрації на канікули та вихідні дні, а також у зв`язку із заняттями спортом і підготовкою до змагань. У зв`язку з цим позивач вважає безпідставним висновок відповідача про відсутність необхідного строку проживання на забрудненій території. Також ОСОБА_1 наголошує, що надання йому статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 вже передбачало перевірку та підтвердження факту проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993. Посвідчення потерпілого є чинним, не скасованим та не визнаним недійсним у встановленому законом порядку, а тому, на думку позивача, підтверджує його право на пільги та гарантії, передбачені Законом №796-ХІІ, зокрема на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Позивач вважає, що відповідач безпідставно поклав в основу оскаржуваного рішення лише довідку про навчання в Івано-Франківському технікумі та фактично проігнорував посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи і довідку про проживання, які є належними доказами його статусу та права на пенсію відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Крім того, позивач зазначає, що має необхідний страховий стаж для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, який становить 30 років 02 місяці 17 днів, тоді як законодавством у 2025 році для такого виду пенсії передбачено мінімум 27 років страхового стажу. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.07.2025 №104250021095, зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 01.06.2025, а також стягнути на його користь судові витрати. 
08.09.2025 року від уповноваженого представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити. 
Так, сторона відповідача зазначила, що 10.01.2025 ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду поданих документів страховий стаж позивача було визначено у розмірі 30 років 02 місяці 17 днів та 17.01.2025 прийнято рішення №104250021095 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.12.2024. Разом із тим відповідач вказує, що під час первинного звернення до електронної пенсійної справи не було подано диплома або довідки про навчання. Після надходження довідки від 23.06.2025 №41/01-10/22 встановлено, що у період з 01.09.1985 по 28.06.1988 позивач навчався в Івано-Франківському технікумі, який не знаходиться на території зони посиленого радіоекологічного контролю. На підставі цієї інформації відповідач дійшов висновку, що умови частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо наявності необхідного строку постійного проживання, роботи або навчання станом на 01.01.1993 для осіб 4 категорії не виконані. З огляду на встановлені обставини відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті раніше призначеної пенсії позивачу. Також відповідач зазначає, що право на пенсію за віком на загальних підставах позивач набуде після досягнення 63-річного віку, тобто з 18.12.2032, відповідно до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, відповідач вважає, що питання призначення та перерахунку пенсії належать до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України. На його думку, призначенню пенсії передує здійснення комплексу дій щодо перевірки поданих документів, встановлення права особи на пенсію, перевірки достовірності відомостей та визначення страхового стажу, що віднесено до виключної компетенції пенсійного органу. Відповідач наголошує, що адміністративний суд не вправі підміняти собою орган державної влади та приймати рішення замість суб`єкта владних повноважень з питань, які належать до його компетенції. На переконання відповідача, навіть у разі встановлення порушень під час розгляду заяви суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву з урахуванням правової оцінки суду, але не може самостійно вирішувати питання щодо призначення або виплати пенсії. Також відповідач зазначає, що під час прийняття оскаржуваного рішення діяв у межах наданих законом повноважень, відповідно до Конституції України та чинного законодавства, а тому вважає відсутніми правові підстави для визнання його рішення протиправним чи для покладення на нього обов`язку здійснити нарахування та виплату пенсії. З урахуванням наведеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. 
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини.
Відповідно до посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986– 01.01.1993 роках (Категорія 4), серії НОМЕР_2 , виданого 26.03.1993, ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у період 1986– 01.01.1993 років та віднесений до категорії 4.
Згідно з залікової класифікаційної книжки спортсменів першого розряду, кандидатів у майстри та майстрів спорту вбачається, що книжка оформлена на ОСОБА_1 , 1969 року народження, який проживав у м. Кагарлик Київської області, займався вільною боротьбою та мав спортивний розряд «кандидат у майстри спорту». Дата заповнення книжки – 13.11.1984. Також у книжці міститься запис про присвоєння звання кандидата у майстри спорту від 14.05.1987.
Згідно з архівною довідкою Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання № 41/01-10/22 від 23.06.2025, ОСОБА_1 був зарахований до числа студентів денної форми навчання Івано-Франківського технікуму фізичної культури за спеціальністю «фізична культура», спортивна спеціалізація «боротьба» з 01.09.1985 на підставі наказу від 21.08.1985 № 38-ОД. Також зазначено, що його відраховано з числа студентів денної форми навчання у зв`язку із закінченням навчання з 28.06.1988 на підставі наказу від 28.06.1988 № 39-ОД.
10.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, додавши всі необхідні документи.
Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 104250021095 від 17.01.2025, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.01.2025 йому було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.12.2024.
Із довідки виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 579 від 27.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований у АДРЕСА_2 у період з 20.03.1971 по 17.04.1988 та у період з 16.10.1990 по 16.04.2021. У довідці також зазначено, що вказана місцевість до 01.01.2015 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 була віднесена до зони № 4 посиленого радіоактивного контролю.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у зв`язку з надходженням архівної довідки від 23.06.2025 № 41/01-10/22 про період навчання, ОСОБА_1 повідомлено про необхідність звернення до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 4 з питання переплати пенсії з дня її призначення.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії № 104250021095 від 01.07.2025 відмовлено у виплаті призначеної пенсії ОСОБА_1 . У рішенні також зазначено, що право на пенсію за віком за наявного страхового стажу особа набуде з 18.12.2032 після досягнення 63-річного віку.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом № 796-XII, Законом № 1058-IV, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (надалі - Порядок № 22-1). 
Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Приписами статті 9 Закону № 796-XII передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї: 
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих. 
Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. 
Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на них територіях 
Відповідно до частини третьої статті 65 Закону № 796-XII посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та потерпілого від Чорнобильської катастрофи з документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок: Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. 
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і адміністраціями за поданням районних Севастопольською міськими посвідчень встановлюється Кабінетом державних адміністрацій. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок № 51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються. 
Так, відповідно до пунктів 2 та 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В. 
Статтею 55 Закону № 796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. 
За змістом вказаної статті особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження, - зменшення віку передбачено 10 років. 
Відповідно до статті 15 Закону № 796-ХII підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і тих, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення. 
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. 
Судом установлено, що під час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України № 796-ХІІ позивачем було подано, зокрема, посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986– 01.01.1993 роках (Категорія 4), серії НОМЕР_2 , видане Київською обласною державною адміністрацією 26.03.1993.
Зазначене посвідчення є чинним, містить відомості про проживання позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю у період 1986– 01.01.1993 років та станом на час розгляду справи не скасоване і недійсним не визнавалося.
З довідки виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 579 від 27.11.2024 вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований у АДРЕСА_2 у період з 20.03.1971 по 17.04.1988 та з 16.10.1990 по 16.04.2021.
У зазначеній довідці також міститься інформація про те, що місцевість, у якій був зареєстрований позивач, до 01.01.2015 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР “Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи” та “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”» була віднесена до зони № 4 посиленого радіоекологічного контролю.
Крім того, архівною довідкою Івано-Франківського фахового коледжу фізичного виховання від 23.06.2025 № 41/01-10/22 підтверджено, що ОСОБА_1 був зарахований до числа студентів денної форми навчання Івано-Франківського технікуму фізичної культури з 01.09.1985 на підставі наказу від 21.08.1985 № 38-ОД та відрахований у зв`язку із закінченням навчання з 28.06.1988 на підставі наказу від 28.06.1988 № 39-ОД.
Судом також встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 104250021095 від 17.01.2025 позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.12.2024.
У подальшому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 104250021095 від 01.07.2025 позивачу відмовлено у виплаті призначеної пенсії. Підставою для прийняття такого рішення зазначено надходження архівної довідки від 23.06.2025 № 41/01-10/22 про навчання позивача в Івано-Франківському технікумі у період з 01.09.1985 по 28.06.1988.
Як установлено судом, страховий стаж позивача, визначений пенсійним органом, становить 30 років 02 місяці 17 днів.
Крім того, посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986– 01.01.1993 роках (Категорія 4), серії НОМЕР_2 , видане 26.03.1993, є чинним та міститься в матеріалах пенсійної справи позивача.
Враховуючи наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986– 01.01.1993 роках (Категорія 4), серії НОМЕР_2 від 26.03.1993, довідки виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 579 від 27.11.2024 про реєстрацію та проживання у населеному пункті, віднесеному до зони посиленого радіоекологічного контролю, а також страховий стаж тривалістю 30 років 02 місяці 17 днів, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення до пенсійного органу позивач відповідав умовам, визначеним статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.
Окрім цього, суд зазначає, що порушені права позивача підлягають захисту також шляхом зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно зі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ з 01.06.2025 року, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вона вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач має чинне посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986– 01.01.1993 роках (Категорія 4), серії НОМЕР_2 від 26.03.1993, яке не скасоване та недійсним не визнавалося. Також встановлено, що страховий стаж позивача становить 30 років 02 місяці 17 днів.
З огляду на встановлені судом обставини, право позивача на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ є підтвердженим, а рішення відповідача від 01.07.2025 № 104250021095 про відмову у виплаті пенсії визнано протиправним.
Суд звертає увагу, що у даному випадку спір виник не з приводу первинного призначення пенсії, а у зв`язку з припиненням виплати пенсії, яка вже була призначена позивачу рішенням пенсійного органу.
За таких обставин після скасування рішення від 01.07.2025 № 104250021095 у відповідача відсутні правові підстави для подальшого невиконання рішення про призначення пенсії від 17.01.2025 № 104250021095.
Суд зазначає, що ефективний спосіб захисту порушеного права повинен забезпечувати його реальне поновлення та виключати необхідність повторного звернення особи до суду.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний засіб юридичного захисту. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечувати поновлення порушеного права та одержання особою результату, на який вона має законне право.
З урахуванням того, що право позивача на отримання пенсії встановлено судом, усі необхідні умови для її призначення наявні та перевірені відповідачем, а спірне рішення про відмову у виплаті пенсії підлягає скасуванню, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України № 796-ХІІ з 01.06.2025.
Саме такий спосіб захисту є належним та ефективним у спірних правовідносинах і забезпечує повне відновлення порушеного права позивача.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь– які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими в частині, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Позивач звільнений від сплати судового збору як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986– 01.01.1993 роках (Категорія 4), серії НОМЕР_2 від 26.03.1993.
На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, 08500; поштова адреса: Київська область, смт. Макарів, вул. Варшавська, 3-Б, 08001 ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.07.2025 № 104250021095, яким ОСОБА_1 відмовлено у виплаті пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.06.2025.
Копію рішення суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.