Справа №766/19005/25
н/п 1-кп/766/2266/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026 м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №42025230000000030, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кізомис Білозерського району Херсонської області, громадянина України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1 КК України,

ВСТАНОВИВ
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.
28.06.2025 року близько 08:00 год., ОСОБА_5 , знаходячись на території ринку «Північний», за адресою: Херсонська область, Херсонський район, м.Херсон, проспект 200-річчя Херсона, 9, під час конфлікту з ОСОБА_6 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, переслідуючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, діючи умисно, тобто, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_6 декілька ударів кулаком правої руки в область готови та тулубу, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця лівої верхньої повіки та синця передньої поверхні грудної клітини в правій підключичній ділянці, які відповідно до висновку експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

ІІ Позиції сторін
Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1 КК України, просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки. Вирішити питання щодо процесуальних витрат.
Потерпілий також вважав доведеною винуватість обвинуваченого за ч.1 ст.435-1 КК України, просив призначити ОСОБА_5 найсуворіше покарання, у максимальних межах передбачених санкцією статті.
ОСОБА_5 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні не визнав.
Захисник просив ухвалити виправдувальний вирок, посилаючись на відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1 КК України. Така позиція обґрунтована тим, що потерпілий не виковував мобілізаційні заходи, як зазначено в обвинуваченні. Досліджені в судовому засіданні докази вказують, що під час першого конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, останній не знав та не міг знати, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем. Потерпілий та особи, які перебували разом з ним, були в цивільному одязі, не представлялися. Конфлікт виник на ґрунті того, що ОСОБА_6 безпідставно звинувачував ОСОБА_5 у протиправних діях та здійснював його фото/відео зйомку на свій телефон, що не сподобалося його підзахисному. Також захисник вказав, що досліджені в судовому засіданні відеозаписи є недопустимими доказами, оскільки вони не відкривалися обвинуваченому, в порядку ст.290 КПК України. Крім того, сторона обвинувачення безпідставно та необґрунтовано посилається на обставину, яка обтяжує покарання – вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану. 

ІІІ. Докази, які підтверджують встановлені судом обставини та оцінка доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 дав показання, що 06.02.2025 року близько 17.00 год., він знаходився на перехресті вулиць Белінського та Карла Маркса в м.Херсоні. Розмовляв з дружиною по відеозвязку з використання власного телефону. До нього підійшов незнайомий до цього чоловік та почав знімати його на власний телефон. Йому це не сподобалося і між ними розпочався конфлікт, у ході якого до вказаного чоловіка приєдналися ще двоє чоловіків. Всі вони були в цивільному одязі, вели себе агресивно, вимагали щоб він надав їм свій мобільний телефон. Він підійняв із землі камінь та попередив їх щоб вони до нього не підходили. Після цього він пішов додому. В той же день, через деякий час, до нього прийшли працівники СБУ, перевірили телефон, але нічого забороненого не виявили. Через 1-1,5 місяці на вулиці біля нього зупинився автомобіль, в якому перебував потерпілий, останній почав його ображати, питав: «Чому ти ще не у в`язниці?». Через декілька місяців потерпілий знову перестрів його та знімав на свій телефон. 
Відповідати на запитання обвинувачений відмовився.
Крім показань обвинуваченого, даних у судовому засіданні, його винуватість в умисному спричинені легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , за встановлених судом обставин, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_6 відповідно до яких, він проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 . У лютому 2025 року близько 16.00 год., після роботи він з дружиною ОСОБА_7 йшли до свого автомобіля. Вони були в цивільному одязі. Дружина помітила, що їх знімає на мобільний телефон обвинувачений, якого раніше вони не знали. ОСОБА_5 відійшов на перехрестя вулиць Потьомкінська та Белінського та продовжив спостерігав, хто у який автомобіль сідав, знімаючи це на свій телефон. Він сказав дружині зняти цього чоловіка на телефон, а сам підійшова до нього та запитав навіщо він робить зйомку. У відповідь обвинувачений почав поводити себе агресивно, кричав: «Хто ти такий?», намагався вдарити сумкою, яка була в його руках, штовхав його на дорогу. Він повідомив ОСОБА_5 , що викликає поліцію і йому треба залишатися на місця, на що обвинувачений почав відходити, намагаючись залишити місце конфлікту. В цей час до них підійшов його колега ОСОБА_8 , який також був у цивільному одязі. Обвинувачений облаяв нецензурною лайкою і його, при цьому, неодноразово замахувався на них шматком бруківки, що тримав у руках. ОСОБА_5 залишив місце конфлікту. Тримаючись на відстані від обвинуваченого, вони дійшли до місця його проживання. Через деякий час туди під`їхали поліція та працівники СБУ, які поспілкувавшись з ОСОБА_5 та забрали його для перевірки. Під час конфлікту з ОСОБА_5 він та ОСОБА_8 не повідомляли, що вони є військовослужбовцями.
1 квітня 2025 року він разом з дружиною у цивільному одязі їхали на службу та зупинився біля «Укртелекому» в м.Херсоні. Побачив обвинуваченого, який впізнав його та підійшовши сказав: «чого ти добився?», при цьому знову нецензурно лаявся, погрожував, що «прийдет время и вы будете весеть на деревьях», «найдет другого», фотографував його машину. Про зустріч він розповів ОСОБА_8 .. ОСОБА_9 повідомив, що зустрічав обвинуваченого, який казав, що розшукує людей, які на нього напали щоб розібратися.
Наступного разу він зустрів обвинуваченого на ринку, що розташований по проспекту 200-річчня Херсону. Обвинувачений побачивши його знову почав ображати, висловлювався нецензурною лайкою, наносив удари, штовхав. Він знімав дії ОСОБА_5 на телефон. Після обвинувачений поїхав, а він викликав поліцію.
В останнє ОСОБА_5 напав на нього в жовтні місяці 2025 року, перестрівши на вулиці, коли він йшов до відділу поліції. Обвинувачений нецензурно лаявся, двічі вдарив його по ногам;
- показаннями свідка ОСОБА_7 відповідно до яких потерпілий є її чоловіком, вони проходять службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 . У лютому 2025 року вони з чоловіком виходили з роботи, вона побачила, що обвинувачений, якого до цього вона не знала, робить зйомку «припаркованих» автомобілів, серед яких були автомобілі працівників ТЦК та СП. Про це вона повідомила чоловіка. Останній пішов до обвинуваченого щоб з`ясувати навіщо він знімає автомобілі, але ОСОБА_5 відреагував агресивно, одразу почав битися, намагався виштовхати потерпілого на проїзджу частину, хапав із землі каміння. На місце конфлікту підійшов колега її чоловіка, обвинувачений кидався і на нього, потім почав тікати. ОСОБА_6 з колегою пішли за обвинуваченим. 
Наступного разу вона бачила обвинуваченого 01.04.2025 року. Вони з чоловіком їхали на роботу, зупинилися на перехресті вулиць Белінського та Ушакова. Одразу до їх автомобіля підійшов обвинувачений та почав висловлюватися нецензурною лайкою погрожував: «ви всі будете висіти на деревах», висловлював погрози і щодо членів сім`ї потерпілого. Жінка, яка була з обвинуваченим також кричала, що вони зробили їм «велику проблему», «його пхали в бусік». Потерпілий повідомив, що викличе поліцію і лише після цього обвинувачений пішов. Крім того, після вказаних подій, в один із днів її чоловік поїхав на ринок, а коли повернувся у нього під оком бачила синець. ОСОБА_6 розповів її, що на нього знову накинувся обвинувачений та завдав йому ушкоджень обличчя та плечей;
- показаннями свідка ОСОБА_10 , відповідно до яких він працює в Управлінні патрульної поліції. Під час несення служби вони отримали повідомлення, що хтось фотографує будівлю ТЦК та СП. В той час були масові теракти в приміщеннях ТЦК. Вони відреагували, прибули на місце виклику, на вулицю Театральну в м.Херсоні, та повідомили працівників СБУ. Після цього підійнялись на поверх, де проживав обвинувачений, двері відчинила його дружина. ОСОБА_5 поводив себе агресивно. Намагалися його заспокоїти, повідомили, що конфлікт у нього виник з представником ТЦК, на що він відповів про те, що не знав про належність заявника до ТЦК, так-як він був у цивільному одязі;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , з яких вбачається, що потерпілий його колега. В лютому 2025 року коли вийшов з роботи побачив потерпілого ОСОБА_6 і ще одного зі своїх колег, які намагалися зупинити обвинуваченого, але він замахувався на них камнем та почав відходити. Потерпілий з ОСОБА_8 пішли за обвинуваченим. Він також поїхав за ними. Біля будинку обвинуваченого дочекався поліцію та поїхав. Через місяць в магазині «Сільпо» до нього підійшов обвинувачений та висловлював погрози на адресу учасників конфлікту;
- показаннями свідка ОСОБА_8 , відповідно до яких він працює в ТЦК та СП. В один з днів лютого 2025 році на перехресті вулиці Белінського та К.Маркса побачив потерпілого та обвинуваченого між якими був конфлікт. Підійшов до них запитав, що трапилось, на що потерпілий повідомив, що обвинувачений знімав на телефон номери автомобілів. Він звернувся до ОСОБА_5 з приводу таких дій, але останній відповів: «хто ти такий і пішов ти…». ОСОБА_5 вів себе агресивно, лаявся, при цьому підійняв із землі тротуарну плитку та погрожував їм, що проломить череп. Вони викликали поліцію, після ОСОБА_5 пішов з місця конфлікту, а вони пішли за ним, знаходячись на відстані. Біля будинку, де проживав обвинувачений, він дочекався працівників поліції та пішов;
- показаннями свідка ОСОБА_11 , згідно яких він як працівник СБУ отримав вказівку перевірити інформацію про можливе здійснення відеозйомки біля центрального ринку в м.Херсоні. Прибув за місцем проживання обвинуваченого. Під час їх спілкування ОСОБА_5 заперечував факт здійснення фото/відео фіксації. На його запитання чи знає обвинувачений, що у нього виник конфлікт з військовослужбовцем, він відповів негативно і відповів, що дізнався про це від поліцейського, який приїхав на виклик;
- свідок ОСОБА_12 дав аналогічні показання;
- протоколом огляду від 05.04.2025, відповідно до якого слідчим проведено огляд відеозапису, який збережений на мобільному телефоні Iphone 13, наданого потерпілим ОСОБА_6 . Зі змісту відеозапису тривалістю 30 сек. вбачається, що на ньому зафіксовано чоловіка в темному одязі, який стояв на перехресті вулиць, до нього підійшов потерпілий ОСОБА_6 , який був у цивільному одязі. Між вказаними особами виник словесний конфлікт;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2025 за участю потерпілого ОСОБА_6 , який за загальними рисами обличчя впізнав обвинуваченого, як особу, яка 28.06.2025 спричинили йому тілесні ушкодження;
- протоколом огляду від 11.07.2025, відповідно до якого слідчим проведено огляд відеозапису «IМG_8357», який створено та збережено на мобільному телефоні Iphone XS 28.06.2025 о 08:04 год., наданого потерпілим ОСОБА_6 . Зі змісту відеозапису вбачається, що на ньому зафіксовано чоловіка, який користується автомобілем Mersedes-Benz, днз НОМЕР_2 , сріблястого кольору. Між вказаним чоловіком та потерпілим виник словесний конфлікт, під час якого, чоловік наносить хаотичні удари на рівні голови, плечей потерпілого;
- протоколом огляду від 04.07.2025, відповідно до якого дізнавачем проведено огляд відеозапису «document_5422530639381426180» аналогічно змісту;
- відомості Державної міграційної служби збережені на DVD-R диск під назвою: « ОСОБА_13 », отримані на запит слідчого в порядку ст.93 КПК України.
- висновком портретної експертизи за №СЕ-19/107-25/10094-ФП від 27.08.2025, відповідно до якої, у відеофайлі під назвою «IМG_8357» особа чоловічої статі, яка сідає в автомобіль Mersedes-Benz днз НОМЕР_2 , та у файлі під назвою « ОСОБА_13 », зображена одна і та сама особа;
- протоколом слідчого експерименту від 11.07.2025 за участю потерпілого ОСОБА_6 , який розповів та показав за яких обставин, чим та куди обвинувачений наніс йому удари, зокрема і правим кулаком в область лівого ока;
- висновками судово-медичної експертизи №218 від 10.07.2025, 651/218-МС від 11.11.2025, відповідно до яких синці обличчя зліва, передньої поверхні грудної клітини справа виникли від дії не менше двох травматичних дій тупими предметами, не виключно 28.06.2025, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , їх виникнення за обставин та в час, які вказані в протоколі допиту потерпілого, протоколі проведення слідчого експерименту за його участі, а саме від удару поштовху долонею в груди та від удару кулаком в обличчя - не виключається. В тілесних ушкодженнях ОСОБА_6 ознак їх можливого утворення внаслідок падіння з висоти власного зросту на тупу поверхню немає;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2025 за участю свідка ОСОБА_9 відповідно до якого, свідок впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 06.02.2025 замахувався на ОСОБА_6 пакетом та рукою в якій тримав камінь;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.07.2025 за участю свідка ОСОБА_8 , відповідно до якого, свідок впізнав ОСОБА_5 як особу, яка 06.02.2025 замахувався тротуарною плиткою на нього та ОСОБА_6 ;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.08.2025, 14.08.2025, 20.11.2025 за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , відповідно до яких, свідки впізнали ОСОБА_5 як особу, з якою зустрічалися під час відпрацювання виклику по АДРЕСА_3 ;
Надаючи оцінку вказаним доказам, суд виходив з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно з положеннями статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. (ст.86 КПК України)
За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Згідно з вимогами цієї статті доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Аналізуючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вони є належними та допустимими, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, та отримані в порядку встановленому КПК України. 
Докази дослідженні судом безпосередньо.
Слідчі дії в кримінальному провадженні вчиненні належними особами – слідчим ОСОБА_17 , дізнавачем ОСОБА_18 , оперативними підрозділами на підставі доручення слідчого №71/6/373-4791 від 02.06.2025, №71/6/373-5459 від 14.07.2025.
Висновки експертиз проведенні на підставі постанов слідчого, дізнавача уповноваженою особою, яка попереджена про кримінальну відповідальність, і вказані висновки відповідають вимогам ст.102 КПК України. 
Допустимість доказів, крім додатків до протоколів огляду – відеозаписів, стороною захисту не оспорювалось.
Доводи захисника щодо недопустимості протоколів огляду від 05.04.2025 та 11.07.2025 з тих підстав, що відеозаписи не відкривались стороні захисту, суд вважає безпідставними. 
Зі змісту статті 290 КПК України вбачається, що прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів. Сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
З протоколу про надання доступу до матеріалів кримінального досудового розслідування від 22.12.2025 вбачається, що обвинуваченому надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження №42025230000000030 в 2-х томах, в тому числі оптичні носії, що являються додатками до протоколів слідчих дій. З цією метою обвинуваченому було надано ноутбук. 
Факт надання стороні захисту всіх матеріалів та ознайомлення з ними підтверджується підписом обвинуваченого. Будь-яких зауважень ОСОБА_5 з цього приводу під час відкриття матеріалів кримінального провадження не висловлював. 
Посилання захисника, що ознайомлення з матеріалами кримінального провадження тривало 20 хв, що явно є недостатнім часом, суд також відхиляються. 
Нормами КПК України не встановлено мінімальної тривалості ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. З огляду на принцип диспозитивності, сторона захисту самостійно визначає обсяг часу, необхідний для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Якщо обвинувачений вважав наданий час недостатнім, він не був позбавлений можливості заявити відповідне клопотання або зауваження, однак цього зроблено не було. Отже, сама по собі тривалість ознайомлення не може автоматично вказувати на невиконання стороною обвинувачення обов`язку, передбаченого ст. 290 КПК України, а доводи захисту фактично з цього питання ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодними об`єктивними даними про обмеження права обвинуваченого на доступ до матеріалів кримінального провадження.
За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення дотримано вимог, передбачених ст.290 КПК України.

IV.Мотиви суду зміни обвинувачення.
Суд приймає та покладає в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, показання потерпілого, висновки судово-медичних експертиз, протокол слідчого експерименту за участю потерпілого та протокол огляду відеозапису. 
Зафіксовані у протоколі слідчого експерименту дані, відповідно до яких 28.06.2025 під час події обвинувачений наніс удар кулаком в область лівого ока потерпілого та здійснив не менше чотирьох поштовхів у його грудну клітину, узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи та послідовними показаннями потерпілого. Вказані докази є достовірними, оскільки не спростований іншими доказами дослідженими судом.
Дані докази прямо вказують, що внаслідок умисних дій обвинуваченого потерпілому було завдано легких тілесних ушкоджень. Ці докази узгоджуються як між собою, так із іншими доказами у справі, зокрема, протоколами пред`явлення особи для впізнання, та показаннями обвинуваченого, в частині наявності у нього тривалого конфлікту з потерпілим. 
Отже, сукупність досліджених судом достовірних доказів у своєму взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять, що мало місце діяння, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і обвинувачений винний у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Разом з цим, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався в тому, що 06.02.2025 року близько 16:10 год., військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_19 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в місті Херсоні по вулиці Олеся Гончара (Белінського) виявлено підозрілу особу (в подальшому встановлений як ОСОБА_5 ), яка нібито приховано проводила зйомку на камеру мобільного телефону припарковані автомобілі працівники вказаного Управління. На зауваження військовослужбовців ОСОБА_5 відреагував агресивно, присутніх ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичним насиллям та намагався покинути місце події. На місце події військовослужбовцями був викликаний екіпаж поліції, який спільно з працівниками УСБУ в Херсонській області провели фільтраційні заходи відносно ОСОБА_5 
01.04.2025 близько 08:10 год., ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: місто Херсон вулиця Олеся Гончара, біля будівлі АТ «Укрпошта», по проспекту Незалежності, 41, будучи агресивно налаштованим до військовослужбовця, який здійснює заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у тому числі під час проведення мобілізаційних заходів, діючий умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться військовослужбовець Збройних Сил України, висловлюючись при цьому нецензурними словами, почав словесно ображати честь і гідність потерпілого ОСОБА_6 , маючи на меті викликати в останню реальне побоювання за своє життя та здоров`я, посягаючи на його на особисту безпеку, погрожував заподіянням тілесних ушкоджень йому особисто та членам його родини, в результаті чого у потерпілого ОСОБА_6 були реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози.
В подальшому 28.06.2025 близько 8:00 год., знаходячись в місті Херсон по проспекту 200-річчя Херсона, 9, на території ринку «Північний», ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи, що перед ним знаходиться військовослужбовець Збройних Сил України, висловлюючись при цьому нецензурними словами, почав словесно ображати честь і гідність потерпілого ОСОБА_6 , бажаючи подальшого загострення провокації конфлікту, будучи агресивно налаштованим до військовослужбовця, перебуваючи навпроти потерпілого, умисно неодноразово шарпав за одяг, штовхав та наніс кулаком правої руки декілька ударів по правій стороні обличчя та тулубу потерпілого, в результаті чого останні отримав легкі тілесні ушкодження.
Крім того, 25.10.2025 близько 9:00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи в місті Херсоні на перехресті вулиці Михайла Грушевського та Володимира Приймаченка, продовжуючи свої злочинні дії, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться військовослужбовець Збройних Сил України, висловлюючись при цьому нецензурними словами, почав словесно ображати честь і гідність потерпілого ОСОБА_6 та погрожував фізичним насильством.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.435-1 КК України, а саме образа честі і гідність, погроза вбивством, насильством військовослужбовцю, який здійснює заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації і його близьким родичам чи членом сім`ї.
З диспозиції ч.1 ст.435-1 КК України вбачається, що об`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення виражається в формі образ честі і гідності або погрозі вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна військовослужбовця, який здійснює заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, його близьким родичам чи членам сім`ї.
Зміст вказаної норми вказує, що незалежно від визначених форм протиправних дій, спільною та визначальною ознакою об`єктивної сторони правопорушення є те що такі дії спрямовані проти військовослужбовця або члена його сім`ї, близького родича, внаслідок здійснення таким військовослужбовцем заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується умисною формою вини.
Оцінюючи сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено наявності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1 КК України.
Як встановлено судом, первинний конфлікт між обвинуваченим та потерпілим 06.02.2025 виник раптово, носив ситуативний характер та був зумовлений поведінкою сторін. До цього моменту обвинувачений і потерпілий знайомі не були. На момент виникнення конфлікту потерпілий перебував у цивільному одязі, про свою належність до військовослужбовців обвинуваченому не повідомляв, а матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних та належних доказів того, що обвинувачений був обізнаний про відповідний статус потерпілого.
За таких обставин, висловлювання та дії обвинуваченого під час подій 06.02.2025 були зумовлені виключно раптовим конфліктом і не пов`язані із виконанням потерпілим обов`язків військової служби.
Аналіз досліджених судом доказів щодо подій 01.04.2025, 28.06.2025 та 25.10.2025 також не дає підстав для висновку про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1 КК України.
Так, з показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що підставою агресивної поведінки обвинуваченого, зі слів останнього, було те, що потерпілий у зв`язку з подіями 06.02.2025 року «створив йому проблеми».
У сукупності з показаннями інших свідків, які підтвердили, що після зазначеного інциденту ОСОБА_5 було доставлено до правоохоронних органів для з`ясування обставин, ці дані свідчать про те, що подальші конфлікти між сторонами були зумовлені саме негативними наслідками попередньої події для обвинуваченого та сформованими на цьому ґрунті особистими неприязними відносинами до потерпілого.
Навіть за умови припущення обізнаності обвинуваченого про належність потерпілого до військовослужбовців після подій 06.02.2025, стороною обвинувачення не доведено, що подальші конфлікти між сторонами виникли саме у зв`язку із виконанням потерпілим обов`язків військової служби.
Отже, вчинені обвинуваченим дії були зумовлені особистим конфліктом і не спрямовані на посягання на авторитет чи безпеку військовослужбовця у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність у обвинуваченого прямого умислу, спрямованого на вчинення образ чи погроз саме щодо військовослужбовця у зв`язку з його службовою діяльністю.
Відповідно до вимог ст. 91, 92 КПК України обов`язок доказування обставин, що підлягають доказуванню, покладається на сторону обвинувачення, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскільки сторона обвинувачення не довела наявності обов`язкової ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.435-1 КК України, а саме вчинення дій щодо військовослужбовця у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_5 складу цього кримінального правопорушення.
Водночас судом встановлено, що 28.06.2025 ОСОБА_5 умисно наніс потерпілому тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Вказані обставини були предметом дослідження під час судового розгляду, охоплювалися обсягом пред`явленого обвинувачення і сторона захисту мала можливість надати їм належну оцінку та заперечення.
Відповідно до ч.3 ст.373 КПК України суд має право змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи.
З огляду на викладене, дії ОСОБА_5 підлягають перекваліфікації з ч.1 ст.435-1 КК України на ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26.03.2024 у справі №679/199/21.

VI. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання
Обставини, які відповідно до ст.66, ст.67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлені.
Зазначена в обвинувальному акті обставина, яка обтяжує покарання – вчинення кримінального припорошення з використанням умов воєнного стану, не знайшла свого підтвердження, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що запровадження воєнного стану якимось чином сприяло вчиненню кримінального правопорушення обвинуваченим або використано обвинуваченим при його вчиненні. 

VІІ. Мотиви призначення покарання
Згідно зі ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії кримінальних проступків, особу винного, який на обліку лікаря нарколога, психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.
На переконання суду, саме такий вид покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Призначення покарання у виді виправних робіт є неможливим, оскільки обвинувачений не має постійного місця роботи. Водночас покарання у виді громадських робіт не відповідає особі винного з огляду на надмірну суворість такого покарання.

VІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Зі змісту статей 126, 124 КПК України вбачається, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого при ухваленні обвинувального вироку.
Оскільки ОСОБА_5 визнано винуватим в пред`явленому обвинуваченні, процесуальні витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 3565 гривні 60 копійок, що підтверджується відповідною довідкою, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Вирок може бути оскаржений до Херсонського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Херсонський міський суд Херсонської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. 

Суддя	ОСОБА_1