Номер провадження 2-др/754/69/26
Справа №754/19146/25
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ 
Іменем України

11 травня 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Коваленко І.І. розглянув питання про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу судових витрат на правничу допомогу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, ціна позову 716 435,72 грн.
УСТАНОВИВ:
12.11.2025 ОСОБА_1 (надалі - Позивач) подав до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву до ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) про стягнення 594 020,95 грн інфляційних втрат та 122 414,77 грн 3% річних.
При подачі позовної заяви Позивач вказував, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу становить 100 000,00 грн.
13.04.2026 Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю, стягнув з Відповідача на користь Позивача 594 020,95 грн інфляційних втрат та 122 414,77 грн 3 % річних, а також 7 164,36 грн судового збору.
20.04.2026 до суду надійшла заява Позивача про ухвалення додаткового рішення, у якій він просить стягнути з Відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 59 000,00 грн.
23.04.2026 представниця Відповідача подала клопотання про зменшення розміру судових витрат, у якому просить зменшити їх розмір до розумного рівня та стягнути 4 500,00 грн.
Суд вирішив, що заяву слід задовольнити частково з таких підстав.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
(1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
(2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
(3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При подачі позовної заяви Позивач вказував, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу становить 100 000,00 грн. 
У заяві про розподіл судових витрат представниця Позивача просить стягнути 59 000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат Позивач надав договір про надання правової допомоги від 03.11.2025, укладений з Адвокатським об`єднанням "АЛТАНА", та акт про надану правову допомогу № 1 від 20.04.2026, згідно з яким загальна вартість послуг становить 59 000,00 грн. Ця сума складається з 50 000,00 грн фіксованого гонорару за ознайомлення з матеріалами, підготовку позовної заяви, здійснення розрахунків та підготовку заперечень, а також 9 000,00 грн за представництво у трьох судових засіданнях в режимі відеоконференції (3 000,00 грн за кожне). 
Суд відхиляє аргумент Відповідача щодо підписання позовної заяви особисто клієнтом, оскільки це не нівелює факту її підготовки фахівцями адвокатського об`єднання. З матеріалів справи встановлено, що договір про надання правової допомоги сторони уклали ще 03.11.2025 року, тобто до моменту звернення до суду. Відповідно, договірні правовідносини виникли раніше, а фактичне виконання робіт із підготовки процесуальних документів підтверджується Актом №1. Видача ж ордера пізнішою датою стосується виключно повноважень на представництво у судових засіданнях і жодним чином не спростовує надання послуг зі складання позову на етапі досудової підготовки. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).
Представниця Відповідача скористалася своїм правом та заявила клопотання про зменшення судових витрат, посилаючись на незначну складність справи, наявність раніше встановлених преюдиційних фактів, нетривалість судових засідань та відсутність доказів складання процесуальних документів саме адвокатом, адже позов та розрахунки підписані особисто Позивачем.
Суд не вправі втручатися у правовідносини адвоката та клієнта щодо визначення розміру гонорару, проте зобов`язання, які склалися між ними, не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд оцінює їх на предмет необхідності та розумності (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21). 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (пункт 148 постанови від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 145 зазначеної вище постанови).
Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23).
Зокрема, частина третя статті 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд оцінює доводи представниці Відповідача щодо неспівмірності витрат в аспекті реальності, необхідності та пропорційності до предмета спору. Суд бере до уваги, що Відповідач у своїй заяві вказував, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн, тому його заперечення, що обґрунтований розмір витрат Позивача має становить 4500,00 грн є очевидно безпідставними.
При визначенні остаточного розміру витрат Суд ураховує, що витрати Позивача об`єктивно могли бути вищими, оскільки саме на Позивача покладався обов`язок з первинного збору доказів, детального розрахунку заборгованості за тривалий період (з урахуванням часткових оплат у виконавчому провадженні). Крім того, Суд враховує поведінку Відповідача під час розгляду справи, який ускладнив спір складними арифметичними розрахунками в аспекті заперечень та доводів щодо позовної давності. Такі дії Відповідача призвели до того, що представниця Позивача була змушена подавати додаткові пояснення щодо розрахунків, витрачаючи додатковий час на аналіз та спростування позиції Відповідача. 
З цих підстав Суд критично оцінює доводи Відповідача щодо типовості та шаблонності справи, оскільки саме його процесуальна поведінка ускладнила розгляд спору. Опрацювання поданого Відповідачем контррозрахунку об`єктивно вимагало від представника Позивача додаткового фахового аналізу та часу на підготовку спростувань. З огляду на це, запропонована Відповідачем сума зменшення витрат до 4 500 грн є неспівмірною та очевидно необґрунтованою. 
Суд, оцінюючи заперечення представниці Відповідача, враховує, що правова природа спору дійсно не є складною, оскільки фактичні обставини щодо основного боргу вже преюдиційно встановлені у справі № 754/13502/19, а практика застосування статті 625 ЦК України є сталою. Водночас відсутність виняткової правової складності не нівелює фактичного обсягу роботи, який представник Позивача був змушений виконати для спростування розрахунків та заяв Відповідача. За таких умов, стала судова практика є підставою для зменшення гонорару за підготовку позову, але з огляду на конкретні обставини не може бути підставою його зменшення до заявлених Відповідачем 4 500 грн. 
Щодо участі представника Позивача у судових засіданнях, Суд враховує фактичну тривалість цих засідань (35, 20 (підготовчі судові засіданні), 55 хвилин (судовий розгляд) та 2 хвилини (проголошення скороченого рішення)) та їх характер (участь у режимі ВКЗ).
Керуючись критеріями реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, Суд доходить висновку, що заявлена Позивачем сума в розмірі 59 000,00 грн є завищеною та неспівмірною до предмета спору з урахуванням обставин щодо складності спору, а також значення справи для сторін. 
Суд, ураховуючи клопотання Відповідача, визначає обґрунтованим та співмірним розміром відшкодування на професійну правничу допомогу суму 31 000,00 грн. 
Враховуючи, що Позивачем заявлено до відшкодування участь у 3-х судових засіданнях, однак їх фактична тривалість була незначною (найдовше тривало 55 хвилин), Суд з огляду на конкретні обставини справи вважає справедливим, співмірним та розумним оцінити вартість участі представника у кожному із заявлених засідань у 2 000 грн, що загалом становить 6 000 грн. Враховуючи преюдиційність встановлених раніше фактів, Суд зменшує фіксований гонорар за підготовку позовної заяви з 50 000 грн до 25000,00 грн. 
З огляду на викладене, Відповідач має відшкодувати Позивачу доведені та співмірні витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31 000,00 грн. У покладенні на Відповідача решти витрат Позивача слід відмовити.
Керуючись статтями 134, 137, 141, 270 ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) 31 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У покладенні на Відповідача решти витрат Позивача на професійну правничу допомогу відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя         Інна КОВАЛЕНКО