Номер провадження: 33/813/512/26
Номер справи місцевого суду: 946/9421/25 
Головуючий у першій інстанції Бортейчук Ю. Ю. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Зєйналової А.Ф.к., особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 
- про накладення на неї стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, -
встановив:

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави, у розмірі 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн., зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.
З вказаної постанови вбачається, що 19.11.2025 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , вчинила сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , в присутності своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході якої виштовхувала матір з дому у двір та не впускала до будинку, емоційно висловлювалася в бік останньої образливими словами, чим вчинила відносно неї домашнє насильство психологічного характеру.
Не погоджуючись з постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №759589 від 19.11.2025 року допущені грубі порушення, а саме у графі підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, стоїть не її підпис, в графі поняті не зазначено таких понятих;
2)ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначала, що сварки не було, працівники поліції не розібралися у ситуації, яка склалася, ОСОБА_2 матір ОСОБА_1 не мешкає у м. Ізмаїл, вона мешкає в м. Первомайськ Миколаївської області;
3)працівник поліції ОСОБА_4 опитав неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без присутності матері;
4)при складанні термінового заборонного припису по відношенню до ОСОБА_1 в графі підпис кривдника про отримання термінового заборонного припису взагалі відсутній підпис ОСОБА_1 ;
5)У протоколі невірно зазначено відомості щодо стану здоров`я ОСОБА_1 , вона не є інвалідом 3 групи;
6)Судом першої інстанції справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , у зв`язку із її неповідомленням, що порушило її право на захист.
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрити. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що про слухання справи вона не була обізнана, оскільки не викликалася у судове засідання. Сварки між нею та ОСОБА_1 не було, а виниклий конфлікт вони відразу владнали, претензій до ОСОБА_1 . ОСОБА_5 не має, наполягає щоб ОСОБА_1 не притягували до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім того зазначила, що вважає, що загрози її життю, здоров`ю та психічному стану не було, тому відповідно до форми оцінки ризиків вчинення насильства є дещо перебільшеними з боку працівників поліції. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Однак, суд першої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 з огляду на таке.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази: 
-протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №759589 від 19.11.2025 року з якого вбачається, що 19.11.2025 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , влаштувала сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , в присутності своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої виштовхувала матір з дому у двір та не впускала до будинку, емоційно висловлювалася в бік останньої образливими словами, чим вчинила відносно неї домашнє насильство психологічного характеру;
-протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.11.2025 року з якого вбачається, що ОСОБА_2 просить органи Національної поліції прийняти міри до її доньки – ОСОБА_1 , яка 19.11.2025 року приблизно о 14:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 влаштувала сварку, знаходячись в емоційно збудженому стані, внаслідок чого виштовхала ОСОБА_2 з будинку та не впускала у дім. Всі ці дії відбувалися в присутності онуки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та висловлювалася образливими словами;.
-письмові пояснення ОСОБА_2 від 19.11.2025 року з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 вона мешкає разом із ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_3 (онука) та ОСОБА_6 , який зараз у м. Одеса. Приблизно три роки її дочка почала поводитися агресивно, в деяких випадках неадекватно, вчиняти незрозумілі дії та вчинки, про що вони зверталися до лікаря та ОСОБА_1 було призначено лікуватися у лікаря-психіатра, однак вона відмовлялася пити ліки та поводить себе дуже агресивно. Так, 19.11.2025 року приблизно о 14:00 год. ОСОБА_2 хотіла погуляти із онукою, спитала у ОСОБА_1 дозволу, на що остання розізлилася та почала кричати та виштовхувати ОСОБА_2 із дому у двір на вулицю, всі ці дії відбувалися у присутності онуки – ОСОБА_3 , яка дуже злякалася та яка страждає від такої поведінки матері. Крім того, ОСОБА_2 була у лікаря, який виписав ліки та настоював на госпіталізації, однак ОСОБА_1 категорично проти. 
-письмові пояснення ОСОБА_1 від 19.11.2025 року з яких вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 із своєю донькою – ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_7 19.11.2025 року з ранку на побутовому ґрунті у неї виникла сварка із її матір`ю – ОСОБА_2 , яка перебуває у неї в гостях. Сварка між ними проходила на підвищених тонах, в ході якої ОСОБА_1 стала виганяти свою матір на вулицю. Те що вона вигнала мати на вулицю вона визнає. Крім того, зазначила, що сварки між ними не було, тому що мати приїхала без попередження у гості, коли її не просили;
-письмові пояснення ОСОБА_3 від 19.11.2025 року з яких вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 вона мешкає разом із своїми батьками. На теперішній час вона проживає разом із матір`ю, оскільки батько перебуває у рейсі. Приблизно тиждень тому до них у гості приїхала бабуся ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_3 у телефонному режимі скаржилась ОСОБА_2 на дії матері – ОСОБА_8 яка її виховує неправильно, та поводить себе незрозуміло. 19.11.2025 року приблизно о в обід ОСОБА_1 стала виганяти ОСОБА_2 з будинку при цьому винесла її речі до комори. Носила ОСОБА_3 по всьому городу, на зауваження не реагувала, від чого у ОСОБА_3 розболілась голова. Ці діях вона вчиняє не вперше.
-Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства складений відносно постраждалої особи ОСОБА_2 ;
-терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №565326 від 19.11.2025 року, з якого вбачається, що у зв`язку із скоєнням ОСОБА_1 домашнього насильства 19.11.2025 року , а саме вчинила сварку з матір`ю ОСОБА_2 , а саме: виштовхувала з дому на вулицю та емоційно висловлювалась на її адресу образливими словами. Відносно ОСОБА_1 вжито заходи термінового заборонного припису, а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 15:00 год. 19.11.2025 року по 15:00 год. 29.11.2025 року. 
За ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до семи діб.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Пунктом 3 частиною 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно п. 4 ст. 1 цього Закону економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;
Згідно п. 14 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до п. 17 ст. 1 даного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 року (далі Закон) визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно зі ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін..
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
Самі по собі, конфліктні стосунки між родичами та вживання образливих слів, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Тільки у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, або якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, зазначені дії становлять собою об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП.
Протокол серії ВАД №759589 від 19.11.2025 року , складений відносно ОСОБА_1 не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, зазначаються, зокрема суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також інші відомості, необхідні для вирішення справи.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Як вбачається, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 563104 від 14.07.2023 року зазначено, що 19.11.2025 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , влаштувала сварку зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , в присутності своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якої виштовхувала матір з дому у двір та не впускала до будинку, емоційно висловлювалася в бік останньої образливими словами, чим вчинила відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, чим вчинила правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Разом з тим, обставини описані у протоколі, а також письмові пояснення свідків, не дозволяють зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки в ньому не зазначено в чому виразилася шкода психічному здоров`ю ОСОБА_2 , що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що прямо суперечить принципу правової визначеності.
Особа, уповноважена складати протокол, належним чином не виклала суть вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, що призвело до неконкретності змісту зазначеного протоколу.
З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, апеляційний суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є достатнім та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні правопорушення.
Обставини, які зазначені посадовими особами у протоколі про адміністративне правопорушення повинні узгоджуватись з іншими доказами у справі, тоді вони можуть бути визнані судом достовірними та достатніми для висновку про винуватість особи в тому чи іншому правопорушенні
Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінуються особі.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії») у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Крім того, до суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 було надано письмові пояснення згідно яких вбачається, що сварки між нею та ОСОБА_1 не було, а виниклий конфлікт вони відразу владнали. Претензій ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . ОСОБА_5 не має. Крім того, вона наполягає щоб ОСОБА_1 не притягували до адміністративної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. ОСОБА_2 зазначила, що загрози її життю, здоров`ю та психічному стану не було, а тому дії працівників поліції, щодо складання відносно ОСОБА_8 протоколу про адміністративне правопорушення вона вважає, дещо перебільшеними. 
Таким чином, обов`язковою умовою настання відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є, зокрема, вчинення дій, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 , враховуючи вищенаведене, є передчасним.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням викладеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому вважає, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, викладений в протоколі про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
У відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24 листопада 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – закрити, з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду С.О. Погорєлова