Справа №443/468/26
Провадження №2/443/564/26

РІШЕННЯ
іменем України

04 травня 2026 року         місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі
головуючого судді Павліва А.І., 
секретар судового засідання Стасів С.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, 

установив:

Стислий виклад позиції сторін.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гивель В.П. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідач), в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на весь житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який складається з: 1) Житлового будинку загальною площею 81.7 кв.м. (А-1); 2) Господарського блоку (Б); 3) Вбиральні (В); 4) Воріт (№1); 5) Хвіртки (№2); 6) Воріт з хвірткою (№3); 7) Огорожі (№4); 8) Огорожі (№5); 9) Криниці (№6) та розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 та в порядку спадкування за заповітом після смерті мами ОСОБА_4 .
В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що цілий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 . Станом на 30.06.1990 у будинку, який відноситься до спільної групи господарств - колгоспний двір були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 - голова двору; ОСОБА_3 - чоловік; ОСОБА_5 - дочка; ОСОБА_2 - син. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . На час смерті ОСОБА_3 з ним проживали та були зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_5 , онука - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_7 , зять - ОСОБА_8 .. Від імені ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалось. На час смерті ОСОБА_4 з нею була зареєстрована та проживала її донька - ОСОБА_1 . Від імені ОСОБА_4 у виконкомі Бережницької сільської ради посвідчено заповіт в користь дочки - ОСОБА_1 . За час життя ОСОБА_4 склала заповіт яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належало б покійній на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй доньці ОСОБА_9 . 12.10.2017 Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 . 21.01.2026 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_2 . Однак, того ж дня, приватним нотаріусом було видано їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з тієї підстави, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його остатнім членом.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання заявлених вимог в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти ухвалення рішення на користь позивача. Окрім цього, у цій заяві ствердив, що не брав участі своєю працею і коштами у ведення спільного господарства колгоспного двору, яке розташовувалося у АДРЕСА_2 понад три роки до настання 15.04.1991.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.
Представником позивача подано клопотання про витребування спадкової справи (а.с.39), заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності позивача та його представника, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.94), заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника і підтримання заявлених вимог у повному обсязі (а.с.100).
Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та незаперечення проти ухвалення рішення на користь позивача (а.с.93).

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 12.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано спадкову справу (а.с.40-41).
Ухвалою підготовчого засідання від 03.04.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.95).
Зважаючи на вимоги статей 211, 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 24.04.2026 проведено розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення.

Позиція суду.
Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, врахувавши позицію відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження від 24.08.1977 (а.с.22).
Відповідно до актового запису про народження №68 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.11).
Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1989 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_2 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с.12).
Згідно з випискою з погосподарської книги села Бережниця Жидачівського району Львівської області від 12.12.2025 за №523 у житловому будинку в АДРЕСА_2 станом на 30.06.1990, який відноситься до спільної групи господарств - колгоспний двір, були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 - голова двору; ОСОБА_3 - чоловік; ОСОБА_5 - дочка; ОСОБА_2 - син (а.с.13).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Бережниця Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.12.1999 (а.с.14).
Згідно з довідкою Бережницького старостинського округу Жидачівської міської ради №74 від 04.03.2026 ОСОБА_3 дійсно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_2 до дня смерті. Від імені ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалося. На час смерті ОСОБА_3 з ним проживали та були зареєстровані: дружина - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_5 (позивачка), онука - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_7 , зять - ОСОБА_8 (а.с.15).
ОСОБА_4 28.12.1999 склала заповіт, зареєстрований у реєстрі за №67, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належало б покійній на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй доньці - ОСОБА_9 (а.с.18, 19).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.01.2004 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано 29.01.2004. Після розірвання шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_9 » (а.с.23).
ОСОБА_11 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 22.04.2008. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22.04.2008 (а.с.24).
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Бережниця Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 24.08.2015 (а.с.16).
Згідно з довідкою Бережницької сільської ради №1379 від 11.08.2017 ОСОБА_4 дійсно проживала і була зареєстрована в АДРЕСА_2 до дня смерті. На час смерті ОСОБА_4 з нею була зареєстрована та проживала її донька - ОСОБА_1 . Від імені ОСОБА_4 у виконкомі Бережницької сільської ради посвідчено заповіт в користь дочки - ОСОБА_1 (а.с.17).
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49444655 від 12.10.2017 після смерті ОСОБА_4 зареєстрована спадкова справа (а.с.20).
Постановою приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу від 21.01.2026 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 є спадковим майном, та власністю членів колгоспного двору. Частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.21).
За змістом технічного паспорта від 04.02.2026 за адресою: АДРЕСА_2 розташований житловий будинок «А-1», загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., разом з приналежними до нього господарським блоком «Б», вбиральнею «В», воротами №1, хвірткою №2, воротами з хвірткою №3, огорожею №4, огорожею №5, криницею №6 (а.с.25-35).
Відповідно до матеріалів спадкової справи №61373538, заведеної після смерті ОСОБА_4 , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася ОСОБА_1 . На її ім`я видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом за номером в реєстрі №95, 94, 185, 186. Спадщина, на яку видані свідоцтво складається з земельних ділянок кадастрові номери 4621580600:02:000:0093, 4621580600:01:000:0781, 4621580600:01:000:0675, 4621580600:02:000:0093, 4621580600:03:000:0585 (а.с.50-92).

Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права власності на майно у порядку спадкування за законом та заповітом, а також як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).
Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.
Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.
Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);
б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
За змістом згідно положень частини 1, 2 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Згідно з приписами статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.
Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).
Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Також, судом враховано положення статей 525, 527 ЦК УРСР, які передбачають час відкриття спадщини та осіб, що можуть бути спадкоємцями.
За змістом частини 3 статті 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Нормою частини 1 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За змістом частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини 1, 3 статті 1268 ЦК України).
Нормою статті 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Також, судом враховано положення статей 1216, 1218, 1220, 1233, 1296 ЦК України, які визначають поняття спадкування, склад спадщини, відкриття спадщини, спадкування права на земельну ділянку, поняття заповіту та право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину.

Узагальнені обставини, встановлені судом.
Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_2 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 - голова двору; ОСОБА_3 - чоловік; ОСОБА_5 - дочка; ОСОБА_2 - син. 
За життя ОСОБА_3 особистого розпорядження не зробив. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої входили належні йому права та обов`язки, які не припинилися внаслідок його смерті (у тому числі право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку як майна колгоспного двору). На час його смерті з ним були зареєстровані та проживали дружина - ОСОБА_4 , дочка - ОСОБА_5 (позивачка), онука - ОСОБА_6 , онук - ОСОБА_7 , зять - ОСОБА_8 . 
ОСОБА_4 за життя 28.12.1999 зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті - склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно на час смерті позивачу ОСОБА_13 .
Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина, до складу якої входили належні їй права та обов`язки, які не припинилися внаслідок її смерті (у тому числі право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку як майна колгоспного двору та 1/8 частина згаданого спірного житлового будинку, яку вона успадкована після смерті чоловіка ОСОБА_3 ). На час її смерті з нею були зареєстровані та проживала донька - ОСОБА_1 .
Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 і на її ім`я були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, водночас, було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 , оскільки він є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його остатнім членом.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову.
Суд зауважує, що оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір, всі його члени, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно цього колгоспного двору.
Відтак, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_14 та ОСОБА_2 згаданий житловий будинок належав у рівних частках, тобто по 1/4 кожному. 
На час смерті ОСОБА_3 діяли норми ЦК УРСР. Оскільки ОСОБА_3 заповіту за життя не склав, спадкування відбулося за законом. Спадкоємцями першої черги за законом в силу приписів статті 529 ЦК УРСР були ОСОБА_4 як його дружина та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 як діти. Однак, лише ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , оскільки вони постійно проживали разом зі спадкодавцем на час його смерті у спірному житловому будинку і продовжили там проживати, тобто фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Водночас, ОСОБА_2 спадщину у будь-який визначений законом спосіб не прийняв.
ОСОБА_4 за життя склала заповіт, яким визначила єдиного спадкоємця свого майна - позивача ОСОБА_1 . На час її смерті діяли норми ЦК України. ОСОБА_1 належним чином прийняла спадщину після смерті матері, про що свідчать видані на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 
Таким чином, ОСОБА_1 набула право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 на 1/8 частину спірного житлового будинку та після смерті матері ОСОБА_4 - на 1/4 частину, а також на 1/8 частину, яка належала матері як спадкоємиці після смерті чоловіка, що у сукупності становить 1/2 частину спірного житлового будинку.
Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 , хоч і був станом на 30.06.1990 зареєстрований у вказаному спірному житловому будинку і станом на 15.04.1991 залишався членом колгоспного двору, однак не претендує на майно цього двору, оскільки більше трьох років поспіль не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства, що ним самим підтверджено у поданій до суду заяві. Наведене дає підстави вважати, що відповідна частка, яка припадала б на нього як члена колгоспного двору, враховується при визначенні обсягу прав інших членів цього двору.
Отже, підсумовуючи викладене, суд виснує, що ОСОБА_1 має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом, заповітом, а також як член колгоспного двору, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. 
Враховуючи наведене у сукупності, зважаючи на невизнання особистого майнового права позивача та належну обґрунтованість позовних вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю.
На підставі статей 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 5, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1233, 1235, 1236, 1268, 1296, пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 81,7 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, а саме: господарським блоком «Б», вбиральнею «В», воротами № 1, хвірткою № 2, воротами з хвірткою № 3, огорожею № 4, огорожею № 5, криницею № 6, що розташовані по АДРЕСА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення - 04 травна 2026 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів