Справа № 463/11321/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/3268/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 травня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В., 
з участю: позивача ОСОБА_1 , його представника –
ОСОБА_2 , представника відповідача – Косенка М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року у справі за заявою державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в справі за позовом ОСОБА_1 до державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон», третя особа – профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» професійної спілки атомної енергетики та промисловості України, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:
08.07.2025 року державне спеціалізоване підприємство (далі – ДСП) «Об`єднання «Радон» (відповідач, боржник) звернулось до суду із заявою, в якій просило визнати виконавчий лист Франківського районного суду м. Львова №463/11321/20, виданий 25.04.2023 року, таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з ОСОБА_1 (позивач, стягувач) 483110 грн. 12 коп. безпідставно одержаних за цим виконавчим листом грошових коштів.
Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року у справі №463/11321/20 позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано наказ ДСП «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» №20 від 26.10.2020 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_3 ».; визнано незаконним наказ голови комісії з реорганізації ДСП «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» від 09.10.2020 року №18 «Про перенесення дати запланованого звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби фізичного захисту в ДСП «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» з 26.10.2020 року; стягнуто з ДСП «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 27.10.2020 року по 30.03.2023 року в розмірі 500422 грн. 94 коп.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущене до негайного виконання.
25.04.2023 року Франківським районним судом м. Львова ОСОБА_1 видано два виконавчі листи: про поновлення на роботі та про сплату суми за час вимушеного прогулу.
У виконавчому листі про стягнення суми, як і в рішенні суду, зазначено про стягнення з ДСП «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 27.10.2020 року по 30.03.2023 року у розмірі 500422 грн. 94 коп. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущене до негайного виконання.
Проте, сума середньомісячної заробітної плати, що допущена до негайного виконання, в цьому рішенні не визначена, тому розрахована самостійно підприємством (боржником) у розмірі 17312 грн. 82 коп. та добровільно виплачена ОСОБА_1 з утриманням із цієї суми необхідних до сплати податків та зборів відповідно до норм Податкового кодексу України, розмір якої сторонами не оспорювався.
За результатами звернення ОСОБА_1 до Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі – Голосіївський ВДВС міста Києва) із заявами про примусове виконання рішення суду, 01.05.2023 року відкрито два виконавчих провадження: про поновлення на роботі та про стягнення суми. 
В заяві про примусове виконання рішення суду ОСОБА_1 зазначено, що рішення суду набрало законної сили 30.03.2023 року: негайного виконання рішення суду. В заяві не зазначена сума стягнення.
Разом з тим, 28.04.2023 року, в межах строку на апеляційне оскарження, ДСП «Об`єднання «Радон» подало апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року
Однак, 11.05.2023 року з розрахункових рахунків підприємства у примусовому порядку на підставі постанови про арешт коштів боржника від 01.05.2023 року були списані грошові кошти в сумі 550867 грн. 08 коп.
Зазначена сума складалась із: суми стягнення за рішенням суду – 500422 грн. 94 коп.; суми виконавчого збору – 50042 грн. 29 коп., суми витрат виконавчого провадження – 401 грн. 85 коп.
Як наслідок, у зв`язку з виконанням рішення суду в повному обсязі (списання коштів з арештованих рахунків підприємства), 12.05.2023 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
15.05.2023 року Голосіївський ВДВС повернув підприємству-боржнику переплату в сумі 17312 грн. 82 коп., а отже, відповідно до платіжної інструкції №8499 від 15.05.2023 року сума в розмірі 483110 грн. 12 коп. була перерахована на розрахунковий рахунок стягувача ОСОБА_1 .
В подальшому, всі постанови державного виконавця, прийняті в межах виконавчого провадження (ВП №71693720), були оскаржені підприємством-боржником і визнані неправомірними та скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили.
Крім того, постановою Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року скасовано рішення Франківського районного суду від 30 березня 2023 року в даній справі та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, відтак, з прийняттям зазначеного рішення відпала підстава для здійснення виконавчого провадження.
За позицією заявника, скасування рішення суду, що було підставою для виконання, прямо передбачено законодавством та судовою практикою, як підстава для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заявник наголошує, що вказана вище підстава є новою, яку він не зазначав при первинному зверненні із такою заявою у травні 2023 року. 
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року заяву ДСП «Об`єднання «Радон» задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист Франківського районного суду м. Львова №463/11321/20, виданий 25.04.2023 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДСП «Об`єднання «Радон» 483110 грн. 12 коп., як безпідставно одержаних коштів.
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова №463/11321/20, виданого 25.04.2023 року, таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, було грубо порушено статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не був незалежним і безстороннім.
При цьому, наголошує, що суд першої інстанції порушив принцип правової визначеності, оскільки в такому ж складі суду вже постановляв 29 травня 2023 року ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви ДСП «Об`єднання «Радон» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, дійшовши висновку, що виконавчий лист видано законно. Також, суд розглядав питання про поворот виконання рішення і в ухвалі від 01 травня 2025 року, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції, дійшов висновку, що грошові кошти поверненню не підлягають. Однак, в оскаржуваній ухвалі суд вже дійшов абсолютно протилежних висновків.
Окрім того, зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з грубим порушенням вимог статті 1215 ЦК України, яка прямо забороняє стягнення безпідставно набутої заробітної плати та інших платежів, прирівняних до неї, а в даному випадку, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою.
Звертає увагу, що норма статті 1215 ЦК України є спеціальною у питаннях стягнення безпідставно отриманої заробітної плати, а у статті 432 ЦПК України відсутнє правило, що при визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стаття 1215 ЦК України не застосовується.
При цьому, зауважує, що норма статті 432 ЦПК України є нормою процесуального права і не може заперечувати відповідного припису статті 1215 ЦК України, яка є нормою матеріального права і яка прямо говорить про те, що безпідставно виплачена заробітна плата може бути стягнута лише якщо виплата відповідних сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату, або у разі недобросовісності набувача такої виплати, однак, ні рахункової помилки, ні недобросовісності з боку ОСОБА_1 не було доведено, а відтак, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі неправильно застосував норми матеріального права, зокрема, не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме: не застосував статтю 1215 ЦК України, яка виключає можливість стягнення безпідставно набутої заробітної плати.
Також звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновки Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2019 року у справі №2-4671/11, оскільки справи не є подібними за предметом розгляду.
Вважає, що оскаржувана ухвала, окрім того, що суперечить принципу правової визначеності, фактично становить порушення вимог статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Вказує, що стягнення з ОСОБА_1 коштів, які отримані ним без будь-яких ознак недобросовісності чи помилки з його боку, є непропорційним втручанням у його право на мирне володіння своїм майном та, відповідно, буде порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки держава в такий спосіб намагається виправити помилку за рахунок ОСОБА_1 
14.10.2025 року ДСП «Об`єднання «Радон» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи та вимоги апелянта.
В судове засідання апеляційного суду 28.04.2026 року інші учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 07.05.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення сторони позивача (стягувача) в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача (боржника), перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Частиною другою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
За змістом вказаної норми, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У цьому випадку, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, як повністю, так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком, як повного, так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а, отже, як повного, так і часткового задоволення заяви, поданої, відповідно до цієї норми закону.
Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є одна з наступних обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 ЦК України).
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі №824/2/22 (провадження №61-9190ав22).
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, провадження №61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, провадження №61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі №2-118/2001, провадження №61-1762ав22.
Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.
Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року у справі №463/11321/20 позов ОСОБА_1 задоволено; скасовано наказ ДСП «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» №20 від 26.10.2020 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_3 ».; визнано незаконним наказ голови комісії з реорганізації ДСП «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» від 09.10.2020 року №18 «Про перенесення дати запланованого звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби фізичного захисту в ДСП «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» з 26.10.2020 року; стягнуто з ДСП «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 27.10.2020 року по 30.03.2023 року (день ухвалення судового рішення) в розмірі 500422 грн. 94 коп.; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.
25.04.2023 року Франківським районним судом м. Львова видано два виконавчі листи: один виконавчий лист – про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника служби фізичного захисту в ДСП «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» з 26.10.2020 року, в якому зазначено: «Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць», а другий виконавчий лист – про стягнення з ДСП «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 27.10.2020 року по 30.03.2023 року (день ухвалення судового рішення) в розмірі 500422 грн. 94 коп., в якому також зазначено: «Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць».
В обох виконавчих листах датою набрання рішенням законної сили зазначено: 30.03.2023 року.
01.05.2023 року виконавчі листи пред`явлені стягувачем ОСОБА_1 до примусового виконання у Голосіївський ВДВС міста Києва.
Постановою головного державного виконавця Голосіївського ВДВС міста Києва Яковенко Т.І. від 01.05.2023 року відкрито виконавче провадження (ВП №71693720) за виконавчим листом №463/11321/20, виданим Франківським районним судом м. Львова 25.04.2023 року, про стягнення з ДСП «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 27.10.2020 року по 30.03.2023 року (день ухвалення судового рішення) в розмірі 500422 грн. 94 коп.
Цього ж дня (01.05.2023 року), державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти на рахунках ДСП «Об`єднання «Радон».
На виконання рішення, ДСП «Об`єднання «Радон» перерахувало на рахунок стягувача 13936 грн. 82 коп., призначення платежу – середня заробітна плата за вимушений прогул за листопад 2020 року (сума платежу за один місяць після утримання обов`язкових податків і зборів), що підтверджено платіжною інструкцією №1932 від 08.05.2023 року.
Згідно з заключною випискою по рахунку ДСП «Об`єднання «Радон» в АТ КБ «Приватбанк» за період з 11.05.2023 року по 11.05.2023 року, 11.05.2023 року на рахунок Голосіївського ВДВС у м. Київ поступили кошти в сумі 550867 грн. 08 коп. (підстава виконавчий документ від 25.04.2023 року). 
Зазначена сума складалась із: суми стягнення за рішенням суду – 500422 грн. 94 коп.; суми виконавчого збору – 50042 грн. 29 коп., суми витрат виконавчого провадження – 401 грн. 85 коп.
У зв`язку з повним виконанням рішення суду, 12.05.2023 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
15.05.2023 року Голосіївський ВДВС міста Києва повернув ДСП «Об`єднання «Радон» переплату в сумі 17312 грн. 82 коп.
Відповідно до платіжної інструкції №8499 від 15.05.2023 року, Голосіївським ВДВС міста Києва перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 483110 грн. 12 коп. 
ДСП «Об`єднання «Радон» оскаржував у судовому порядку рішення, прийняті державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження, вказуючи, зокрема, що виконавчий лист повинен був виконуватись лише в частині рішення, допущеного до негайного виконання, оскільки рішення було оскаржене відповідачем в апеляційному порядку і не набрало законної сили, крім того, заява позивача ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження містила посилання на те, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає виконанню негайно. 
За наслідками розгляду скарги, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року, залишеною в цій частині без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Голосіївського ВДВС міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.05.2023 року про арешт коштів боржника.
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року також визнано неправомірною (незаконною) та скасовано постанову головного державного виконавця Голосіївського ВДВС міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01.05.2023 року про відкриття виконавчого провадження №71693720.
Так, зокрема, визнаючи неправомірною постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, Львівський апеляційний суд у постанові від 16 листопада 2023 року зазначив, що: «враховуючи дату ухвалення судового рішення (30 березня 2023 року), дату видачі виконавчого листа (25 квітня 2023 року), дату подання заяви про прийняття його до виконання (01 травня 2023 року), а також зміст цієї заяви та виконавчого листа, з огляду на положення статей 273, 354 та 430 ЦПК України, статей 4 та 26 Закону №1404-VІІІ, проявивши розумну обачність, державний виконавець мав відкрити виконавче провадження лише в частині, допущеній до негайного виконання, а в іншій частині повернути виконавчий лист без прийняття до виконання, оскільки рішення суду, на виконання якого його видано, не набрало законної сили. Помилкове зазначення місцевим судом у виданому виконавчому листі про те, що рішення набрало законної сили станом на дату його видачі, при цьому, коли на цю дату не закінчився строк апеляційного оскарження, не є вирішальним для державного виконавця при з`ясуванні підстав для відкриття виконавчого провадження, адже останній зобов`язаний самостійно вживати усіх заходів щодо перевірки достатності підстав для відкриття виконавчого провадження, чого в даній справі, ним не було зроблено».
Отже, вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, за наслідками розгляду скарги ДСП «Об`єднання «Радон» не встановлено підстав для висновку про помилковість видачі виконавчого листа, а лише констатовано про помилкове зазначення судом у виконавчих листах дати набрання рішенням законної сили, оскільки в силу вимог пункту 6 частини першої статті 4 Закону №1404-VІІІ (Закону України «Про виконавче провадження), у виконавчому документі зазначаються, зокрема: дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, які підлягають негайному виконанню).
Відсутність підстав для висновку про помилковість видачі виконавчого листа підтверджується також ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2023 року, яка ДСП «Об`єднання «Радон» не оскаржувалась і набрала законної сили, про відмову у задоволенні заяви боржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
В подальшому, постановою Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційну скаргу ДСП «Об`єднання «Радон» задоволено; рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДСП «Об`єднання «Радон» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – відмовлено.
22.04.2025 року ДСП «Об`єднання «Радон» зверталось до суду із заявою про поворот виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року, однак, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 травня 2025 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року, у задоволенні заяви відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви про поворот виконання рішення, суди виходили з того, що відповідно до ч.2 ст.445 ЦПК України у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, в якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, однак, суду не було надано доказів того, що скасоване Львівським апеляційним судом рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостей.
Таким чином, ДСП «Об`єднання «Радон» після скасування судового рішення, виконаного ним, як боржником у виконавчому провадженні, скористалося наданим йому процесуальним законом правом звернутись до суду із заявою про поворот виконання рішення, однак, у задоволенні такої заяви було відмовлено в силу наведених вище положень.
На переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, а саме: виконання боржником рішення суду, яке в подальшому було скасоване судом апеляційної інстанції, правильним способом захисту прав боржника, як сторони виконавчого провадження, є звернення із заявою про поворот виконання рішення суду, проте, в даній категорії справ поворот виконаного боржником рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який прирівнюється до заробітної плати, не допускається, як нормами процесуального права (ч.2 ст.445 ЦПК України), так і нормами матеріального права (ст.239 КЗпП України).
Так, зокрема, статтею 239 КЗпП України визначено, що у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Отже, з правового аналізу наведених вище норм матеріального та процесуального права слід дійти висновку, що не може бути задоволена вимога боржника про стягнення виплаченої стягувачу заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, після скасування виконаного боржником рішення в трудовій справі, у порядку визнання виконавчого листа, виданого на підставі цього рішення, таким, що не підлягає виконанню.
Також, колегія суддів звертає увагу, що в контексті наведених вище норм процесуального права, за відсутності ознак помилкової видачі виконавчого листа, у разі скасування рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист, лише не виконаний виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, в порядку статті 432 ЦПК України, в іншому випадку, а саме: у випадку скасування рішення суду після повного або часткового виконання виконавчого листа, виданого на підставі скасованого судового рішення, застосовується інститут повороту виконання рішення (ст.ст.444 – 446 ЦПК України). 
Суд першої інстанції наведеного не врахував, тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання виданого Франківським районним судом м. Львова 25.04.2023 року виконавчого листа в даній справі, який було повністю виконано боржником, таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, які регулюють вирішення даного питання, з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ДСП «Об`єднання «Радон» в повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та враховуючи наслідки розгляду справи апеляційним судом, понесені позивачем (стягувачем) ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 484 грн. 48 коп. підлягають стягненню з відповідача (боржника). 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» про визнання виконавчого листа №463/11321/20, виданого Франківським районним судом м. Львова 25.04.2023 року, таким, що не підлягає виконанню, та стягнення коштів – відмовити.
Стягнути з державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 484 гривень 48 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Повний текст постанови складений 07 травня 2026 року. 

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич