Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2026 р.  № 520/11294/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7А, м. Кропивницький, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., 25001, ЄДРПОУ 20632802) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 10.03.2026 №204650028751 щодо незарахування періоду трудової діяльності з 15.02.1990 року по 22.08.1994 рік в ТОВ Інженерно-технічне виробництво «Клеопатра»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати позивачу до страхового стажу період трудової діяльності з 15.02.1990 року по 22.08.1994 рік в ТОВ Інженерно-технічне виробництво «Клеопатра»;
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 10.03.2026 року № 204650028751 щодо незарахування періодів здійснення підприємницької діяльності з 05.12.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1996 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.08.2009 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 08.01.2012 року по 20.01.2017 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 05.12.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1996 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.08.2009 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 08.01.2012 року по 20.01.2017 року;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо незарахування періодів проходження військової служби з 17.07.2022 по 28.09.2022, з 06.10.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 01.02.2023, з 31.01.2024 по 31.03.2024, з 16.04.2024 по 26.10.2024, з 01.11.2024 по 24.11.2024, з 10.12.2024 по 22.12.2024, з 26.12.2024 по 28.12.2024, з 01.01.2025 по 02.01.2025, з 05.01.2025 по 18.01.2025, з 21.01.2025 по 18.03.2025, з 20.03.2025 по 27.03.2025, з 14.05.2025 по 01.07.2025, з 04.07.2025 по 06.08.2025, з 11.11.2025 по 03.03.2026, протягом яких позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у пільговому (кратному) обчисленні один місяць служби за три місяці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди проходження військової служби з 17.07.2022 по 28.09.2022, з 06.10.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 01.02.2023, з 31.01.2024 по 31.03.2024, з 16.04.2024 по 26.10.2024, з 01.11.2024 по 24.11.2024, з 10.12.2024 по 22.12.2024, з 26.12.2024 по 28.12.2024, з 01.01.2025 по 02.01.2025, з 05.01.2025 по 18.01.2025, з 21.01.2025 по 18.03.2025, з 20.03.2025 по 27.03.2025, з 14.05.2025 по 01.07.2025, з 04.07.2025 по 06.08.2025, з 11.11.2025 по 03.03.2026 р., у пільговому (кратному) обчисленні один місяць служби за три місяці.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято протиправне рішення від 10.03.2026 року № 204650028751 про відмову в призначенні йому пенсії за віком. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Ухвалою від 11.05.2026 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області усі документи, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, а також розрахунок урахованого трудового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подати до суду витребувані судом документи протягом п`ятнадцяти календарних днів із дня отримання копії даної ухвали.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена представнику позивача та відповідачам до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.
Відповідач, скориставшись своїм правом на надання відзиву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності, а також наголосив на відсутності законодавчого регулювання обрахування періоду проходження військової служби у співвідношенні один місяць служби за три місяці. 
Також, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, надало до суду витребувані документи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
03.03.2026 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Після реєстрації в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області заява про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 10.03.2026 №204650028751, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.
Зокрема, відповідачем не зараховано до страхового стажу період трудової діяльності з 15.02.1990 по 22.08.1994, оскільки відсутня назва підприємства, на яке особу прийнято на роботу, періоди здійснення підприємницької діяльності: з 05.12.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1996 по 31.12.2003, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України, з 01.01.2004 по 31.08.2009, з 01.01.2011 по 31.12.2011, з 08.01.2012 по 20.01.2017, оскільки в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Крім того, періоди проходження позивачем військової служби з 17.07.2022 по 28.09.2022, з 06.10.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 01.02.2023, з 31.01.2024 по 31.03.2024, з 16.04.2024 по 26.10.2024, 01.11.2024 по 24.11.2024, з 10.12.2024 по 22.12.2024, 26.12.2024 по 28.12.2024, 01.01.2025 по 02.01.2025, з 05.01.2025 по 18.01.2025, з 21.01.2025 по 18.03.2025, з 20.03.2025 по 27.03.2025, з 14.05.2025 по 01.07.2025, з 04.07.2025 по 06.08.2025, з 11.11.2025 по 03.03.2026, не зараховано в кратному обчисленні: один місяць служби за три місяці служби, оскільки це не передбачено законодавством.
Не погоджуючись із такою відмовою, вважаючи, що до обов`язкового зарахування до страхового стажу підлягають періоди здійснення ним підприємницької діяльності та проходження військової служби, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
У частині 1 статті 8 Закону №1058-IV йдеться, зокрема, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ).
Однією з підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, згідно оскаржуваного рішення, була відсутність необхідного страхового стажу позивача, у зв`язку з незарахуванням до нього періоду роботи на посаді реалізатора товарів народного споживання у ТОВ "Клеопатра" з 15.02.1990 по 22.08.1994, оскільки у трудовій книжці позивача відсутня назва підприємства, на яке було прийнято позивача. З цього приводу суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (абзац 1 частини 2 статті 24 Закону № 1058-ІV).
Абзацом 2 частини 4 статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Слід зазначити, що до 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону № 1788-ХІІ.
Згідно з вимогами статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі за текстом - Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Отже обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах. 
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.
Водночас, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ № 687/975/17 (адміністративне провадження № К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі № 120/1089/19-а.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , на підставі наказу №129 від 13.02.1990 позивача з 15.02.1990 прийнято на роботу реалізатором товарів народного споживання. Наказом № 133б від 12.08.1994 позивача з 22.08.1994 звільнено за скороченням чисельності працівників у зв`язку з удосконаленням організації. Відповідні записи у трудовій книжці затверджені круглою печаткою ТОВ Інженерно-технічне виробництво "Клеопатра".
Отже відсутність назви підприємства не спростовує факт трудової діяльності позивача в зазначений період та не є належною підставою для позбавлення права позивача на призначення пенсії за віком, оскільки, як вже було зазначено судом, чинним законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем або іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Окрім того, записи в спірному періоді містять печатку підприємства, в якому працював позивач, що спростовує сумніви суб`єкта владних повноважень щодо трудової діяльності позивача в спірний період.
Суд зазначає, що вищевказані недоліки оформлення трудової книжки, виявлені відповідачем, не можуть вважатися достатньою та самостійною підставою для відмови позивачу в зарахуванні зазначених періодів роботи до загального страхового стажу позивача на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.
Інших підстав для незарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача відповідачем в оскаржуваному рішенні не зазначено.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем неналежним чином здійснено перевірку періоду роботи позивача з 15.02.1990 по 22.08.1994 при вирішенні питання про зарахування його до страхового стажу позивача. Отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо незарахування періодів здійснення підприємницької діяльності з 05.12.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1996 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.08.2009 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 08.01.2012 року по 20.01.2017 року, та зобов`язання пенсійний орган зарахувати до страхового стажу спірні періоди, суд зазначає наступне.
Позивач вважає протиправним незарахування до його страхового стажу періоди індивідуальної трудової діяльності з 05.12.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1996 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.08.2009 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 08.01.2012 року по 20.01.2017 року.
За змістом частини 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону №1058-IV).
За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
До набрання чинності Законом Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.
Положеннями частини 1 статті 56 Закону №1788-ХІІ було передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Як зазначено у пункті «а» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Тобто, у законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі №1788-ХІІ, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
За приписами частини 3 статті 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:
ТП = Св : В, де:
ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;
Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;
В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
За правилами пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:
1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Так судом встановлено, що суб`єктом владних повноважень не зараховано ОСОБА_1 періоди здійснення підприємницької діяльності з 05.12.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1996 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.08.2009 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 08.01.2012 року по 20.01.2017 року у зв`язку з відсутністю даних про сплату страхових внесків у вказані періоди. 
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1статті Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.11.2025, згідно особової справи ФОП ОСОБА_1 , за період 01.01.1995 по 31.12.1995 підприємницька діяльність здійснювалась на загальній системі оподаткування, страхові внески сплачувались. Натомість, за період з 15.12.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1996 по 31.12.2003 дані про сплату страхових внесків та обрану систему оподаткування відсутні. У системі персоніфікованого обліку річна звітність ФОП ОСОБА_1 за 2000-2008 роки відсутня. Річна звітність за 2009 рік наявна за період з вересня по грудень. За 2010 рік наявна річна звітність. У 2011-2012 роках звітність подавалась без нарахувань сум доходу.
Отже відповідачем період, протягом якого підтверджено сплату страхових внесків позивачем, зараховано до страхового стажу.
Окрім того, за інформацією Головного управління ДПС України у Харківській області від 02.12.2025 також підтверджено задекларовану відсутність суми доходів ФОП ОСОБА_1 у період з 2010 по 2016 рік включно. 
Відтак страховий стаж позивача обчислений за наданими документами та за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб з урахуванням сплати страхових внесків. 
Позивачем у ході судового розгляду не підтверджено факт своєчасної сплати страхових внесків та здійснення підприємницької діяльності. Натомість в матеріалах справи міститься інформація, яка у сукупності дає змогу дійти висновку про відсутність регулярного виконання позивачем як суб`єктом підприємницької діяльності обов`язку щодо сплати страхових внесків. Зважаючи на те, що обов`язок як щодо сплати страхового внеску, так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника - тобто на позивача в межах даної справи, і не може перекладатися на суб`єкта владних повноважень.
Фактично реєстрація позивача як суб`єкта підприємницької діяльності без здійснення такої підприємницької діяльності та сплати страхових внесків не є підставою для формування страхового стажу за визначений період.
З урахуванням того, що відомостей про сплату страхових внесків у спірний період, незарахований пенсійним органом до страхового стажу, матеріали справи не містять, а позивачем зазначених обставин не спростовано, доводи позивача щодо необхідності здійснення відповідачем обрахунку страхового стажу роботи позивача під час провадження підприємницької діяльності за період з 05.12.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1996 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 31.08.2009 року, з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 08.01.2012 року по 20.01.2017 є необгрунтованими.
Отже суд не вбачає протиправності у діях відповідача щодо неврахування до стажу періодів здійснення підприємницької діяльності.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо незарахування періодів проходження військової служби з 17.07.2022 по 28.09.2022, з 06.10.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 01.02.2023, з 31.01.2024 по 31.03.2024, з 16.04.2024 по 26.10.2024, з 01.11.2024 по 24.11.2024, з 10.12.2024 по 22.12.2024, з 26.12.2024 по 28.12.2024, з 01.01.2025 по 02.01.2025, з 05.01.2025 по 18.01.2025, з 21.01.2025 по 18.03.2025, з 20.03.2025 по 27.03.2025, з 14.05.2025 по 01.07.2025, з 04.07.2025 по 06.08.2025, з 11.11.2025 по 03.03.2026, протягом яких позивач брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у пільговому (кратному) обчисленні один місяць служби за три місяці, суд зазначає наступне.
Згідно з преамбулою Закону № 1058-IV, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно статті 2 Закону України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Статтею 8 Закону України №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 2.3 розділу 2 Положення "Про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей" № 530 (далі-Положення №530) передбачено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсії (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.
Верховний Суд у постанові від 19.03.2026 у справі №200/8094/24 виснував, що "...відповідно до статті 57 Закону №1788-XII військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Аналогічний за правовою природою підхід закріплено у пункті 2.3 Положення №530, яким визначено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди військової служби зараховуються на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, зокрема за участь у бойових діях у воєнний час, участь в антитерористичній операції або виконання відповідних завдань під час проходження служби у військовому резерві.
Із системного аналізу змісту зазначених норм вбачається, що останні безпосередньо пов`язують пільгове обчислення строку служби з призначенням пенсій за вислугу років, тобто зі спеціальним видом пенсійного забезпечення, та не стосуються порядку обрахунку страхового стажу у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Крім того, Суд зауважує, що пункт 2.3 Положення №530, прийнятий на виконання Закону №2262-ХІІ, є підзаконним нормативним актом, який деталізує механізм обчислення вислуги років і прямо виключає його застосування до пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу.
Отже, наведені норми не встановлюють і не можуть встановлювати правил кратного обчислення страхового стажу для цілей призначення пенсії відповідно до Закону №1058-IV.
Суд також зазначає, що вислуга років і страховий стаж є різними за правовою природою категоріями. Вислуга років застосовується у межах спеціального пенсійного законодавства та відображає тривалість проходження служби незалежно від факту та розміру сплати страхових внесків, тоді як страховий стаж є елементом солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та обчислюється виключно за правилами, прямо визначеними Законом №1058-IV. Саме цей Закон встановлює вичерпні умови, порядок і критерії обчислення страхового стажу, що є підставою для призначення пенсій у солідарній системі.
Перенесення правил обчислення вислуги років на правила обчислення страхового стажу означало б змішування різних правових режимів та фактичну зміну законодавчо визначеного порядку формування страхового стажу. Поширення механізму кратного обчислення, встановленого для спеціального виду пенсійного забезпечення, на правовідносини щодо призначення дострокових пенсій за Законом №1058-IV призвело б до застосування норм, які регулюють інший вид пенсійних правовідносин, поза межами їх законодавчого призначення".
Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій № НОМЕР_3 від 27.09.2023, копія якого наявна в матеріалах справи. 
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України від 13.08.2025 № 3475, позивач у період з 17.07.2022 по 28.09.2022, з 06.10.2022 по 31.12.2022, з 03.01.2023 по 01.02.2023, з 31.01.2024 по 31.03.2024, з 16.04.2024 по 26.10.2024, з 01.11.2024 по 24.11.2024, з 10.12.2024 по 22.12.2024, з 26.12.2024 по 28.12.2024, з 01.01.2025 по 02.01.2025, з 05.01.2025 по 18.01.2025, з 21.01.2025 по 18.03.2025, з 20.03.2025 по 27.03.2025 та з 14.03.2025 по 30.06.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захистку безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в місті Харкові, Харківській області, у місті Бахмут Донецької області, в селищі Роботине Запорізької області, Харківській, Запорізькій та Донецькій областях.
Звертаючись до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком, позивач наголошує на невірному застосуванні суб`єктом владних повноважень норм права та зарахуванні періоду проходження військової служби до загального страхового стажу. Натомість вважає, що зазначений спірний період має бути обчислений кратно: один місяць служби дорівнює трьом місяцям стажу.
У постанові від 20.04.2026 у справі №460/1349/24 Верховний Суд виснував, що пункт 3 Порядку №393 (в редакції постанови КМУ №119) визначає, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяці у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств. 
Отже, пункт 3 Порядку №393 (в редакції постанови КМУ №119) визначає види служби, які зараховуються на пільгових умовах лише для визначення розміру пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підсумовуючи, суд доходить висновку про відсутність підстав для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії у кратному обчисленні.
Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірні періоди, суд зауважує наступне.
Відповідно до Положення про управління пенсійного фонду України в районах, містах та районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах покладено функції по призначенню (перерахунку) і виплаті пенсії.
В юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати дискреційні повноваження, користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.
З урахуванням дискреційних повноважень відповідача на прийняття рішення щодо призначення пенсії, та враховуючи те, що пенсійним органом не проводився розрахунок стажу позивача з урахуванням періодів, які були предметом розгляду в межах даних спірно-правових відносин, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (як орган, визначений за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в цій справі.
З урахуванням системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7А, м. Кропивницький, Кропивницький р-н, Кіровоградська обл., 25001, ЄДРПОУ 20632802) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 10.03.2026 №204650028751.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.03.2026 про призначення пенсії за віком, із урахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у даній справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 443,73 грн (чотириста сорок три гривні 73 копійки).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН