Справа №345/1236/26 
Провадження № 2/345/1375/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.05.2026 м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Гапоненка Р.В., розглянувши в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
представник ФОП Галкіна Г.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 482,97 грн. за житлово-комунальні послуги за період з червня 2018 по квітень 2021, а також судові витрати у справі.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом. Відповідно до протоколу електронного аукціону №BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_1 
14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні.
Згідно додатку № 1 до вказаного Акту зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради. Придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто є новим кредитором до мешканців за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідно до Акту звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з червня 2018 по квітень 2021 заборгованість з надання послуг з управління побутовими відходами становить 482,97 грн. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , власником в період заборгованості є  ОСОБА_2 . Таким чином, з огляду на приписи статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг. 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 
Від представника відповідача – адвоката Коваленко О.В., до суду надійшов відзив в якому вказує, що позивач не довів наявності у нього права вимоги оскільки до матеріалів справи не надано договору відступлення права вимоги та повного переліку майна, яке було предметом аукціону. Не доведено, що до складу придбаного майна входило саме право грошової вимоги до відповідача. Між сторонами відсутні докази існування договірних відносин. Позивач не надав: договору про надання житлово-комунальних послуг, доказів укладення індивідуального або колективного договору, доказів прийняття ОСОБА_2 умов договору, доказів фактичного надання послуг. Крім того, вважає, що позивач не надав помісячного розрахунку заборгованості, тарифів, що діяли у відповідні періоди, актів виконаних робіт, рахунків, підтвердження обсягу наданих послуг. Копія витягу з додатка до акту аукціону не є первинним бухгалтерським документом та не підтверджує фактичного надання послуг. Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи. Вважає, що строку позовної давності пропущено позивачем оскільки позов заявлено у 2026 році. Позовні вимоги стосуються періоду червень 2018 - квітень 2021 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить 3 роки. Також зазначає про неспівмірність та зловживання процесуальними правами щодо стягнення витрат на правничу допомогу 7000,00 грн. Розмір витрат перевищує суму позову більш ніж у 10 разів. Відповідно до ст. 132, 141 ЦПК України суд має право зменшити розмір витрат, якщо вони є неспівмірними. А тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення в яких зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на абонента ОСОБА_2 . Таким чином, між КП «Екосервіс» та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку. КП «Екосервіс» надавав відповідачу такі послуги, а відповідач прийняв їх, однак останній належним чином не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги з управління побутовими відходами, внаслідок чого утворилася заборгованість. Також зазначає, що акт звірки розрахунків по особовому рахунку № НОМЕР_1 містить усі необхідні складові нарахування, інформацію про абонента, застосовані тарифи, періоди нарахування, інформацію про частково сплачені кошти, а відтак, є належним та допустимим доказом на підтвердження наявної заборгованості.Щодо строку позовної давності. Згідно норм Закону №540-ІХ, Закону №2120-ІХ, Закону №3450-IX вбачається, що строк позовної давності для звернення до суду щодо стягнення заборгованості не завершився, оскільки спочатку його перебіг був продовжений на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та зупинений на час дії воєнного стану в Україні. Таким чином, строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України було продовжено у зв`язку з запровадженням на всій території України карантину до 30 червня 2023 року, а в подальшому було зупинено на строк дії воєнного стану з 24.02.2022, отже заявлені в позовній заяві вимоги не виходять за строки позовної давності.
Від представника позивача до суду надійшло клопотання про доручення доказів, в якому просить згідно доданих документів стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2596,59 грн. 
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. 
Як встановлено судом, постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 КП «Екосервіс» Калуської міської ради визнано банкрутом.
Відповідно до протоколу електронного аукціону № BRD001-UA-20241028-00226 від 07.11.2024 переможцем аукціону є ФОП ОСОБА_1 та 14.11.2024 на підставі вказаного протоколу аукціону між КП «Екосервіс» Калуської міської ради та ФОП ОСОБА_1 укладено акт про придбання майна на аукціоні.
Згідно додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні зазначено перелік фізичних осіб, які мають заборгованість перед КП «Екосервіс» Калуської міської ради, зокрема, в якому містяться відомості про  ОСОБА_2 у якої наявна заборгованість у розмірі 482,97 грн. за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до інформаційної довідки №459864872 від 11.01.2026 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , власником в період заборгованості є  ОСОБА_2 .
Згідно з актом звірки розрахунків за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з червня 2018 по квітень 2021 розмір заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 становить 482,97 грн.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 22.04.2019 року №96 «Про коригування тарифів на послуги з перевезення і захоронення твердих і рідких побутових відходів» виконавчий комітет міської ради вирішив встановити скориговані тарифи на послуги з перевезення і захоронення твердих і рідких побутових відходів, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс», згідно з додатком, тарифи ввести в дію з 1 червня 2019 року. Додатком до рішення виконавчого комітету міської ради від 22.04.2019 №96 встановлено, що оплата за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів з одного мешканця багатоповерхівок в місяць становить 14 грн. 63 коп.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.01.2020 року №17 «Про тарифи на комунальні послуги, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс» виконавчий комітет міської ради вирішив встановити тарифи на послуги з перевезення і захоронення твердих та рідких побутових відходів, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс», згідно з додатком, тарифи ввести в дію з 01.03.2020 року. Додатком до рішення виконавчого комітету міської ради від 28.01.2020р. № 17 встановлено, що у відповідності до норм накопичення побутових відходів для житлових будинків м. Калуша, затверджених рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 17.06.2014 року №97 «Про норми надання послуг з вивезення побутових відходів» оплата за послуги з вивезення та захоронення твердих побутових відходів з одного мешканця багатоповерхівок в місяць становить 16 грн. 59 коп.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.07.2020 року №143 «Про скасування рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.01.2020 №17 «Про тарифи на комунальні послуги, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс» виконавчий комітет міської ради вирішив скасувати рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 28.01.2020 №17 «Про тарифи на комунальні послуги, що надаються комунальним підприємством «Екосервіс», комунальному підприємству «Екосервіс» (Ігор Свистун) в своїй роботі керуватися рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 22.04.2019 №96 «Про коригування тарифів на послуги з перевезення та захоронення твердих і рідких побутових відходів».
Суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з такого.
Відповідно до статті 1 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем.
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 ч. 1 Закону).
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Судом встановлено, що, придбавши майно КП «Екосервіс» Калуської міської ради, позивач отримав право вимоги, яке раніше належало КП «Екосервіс» Калуської міської ради, що надає статус правонаступника, тобто він є новим кредитором щодо відповідача, який є власником квартири за адресою АДРЕСА_1 , та між ним і КП «Екосервіс» Калуської міської ради, правонаступником якого є ФОП ОСОБА_1 , виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 . Він фактично користувався наданими послугами та не звертався щодо припинення від надання таких послуг. Таким чином між КП «Екосервіс» та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами на підставі відкритого особового рахунку.
КП «Екосервіс» надавав відповідачу відповідні послуги, однак останній не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за надані послуги, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 482,97 грн.
Доказів належного виконання зобов`язань відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ними наданими їм КП «Екосервіс» послугами.
Таким чином, сума заборгованості за надані послуги з управління побутовими відходами становить 482,97 грн. та її необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Щодо доводів відповідача про те, що позивач не довів наявності у нього права вимоги, а також те, що між сторонами відсутні докази існування договірних відносин суд відкидає як такі, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача.
Згідност. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно дост. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За правиламист. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин.
Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення позивача до суду з позовом.
Тобто, строк позовної давності за заявленими позивачем вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги за період з червня 2018 року по квітень 2021 року вважався продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також зупиненим на час дії воєнного стану, а тому доводи відповідача про те, що позивачем заявлено вимоги з пропуском строку позовної давності, є помилковими, а тому судом до уваги не приймаються.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги заявлено в межах строків позовної давності.
Прецендентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Інші доводи сторін, які наведені у позові та відзиві до позову, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновок суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Зокрема, частиною другою вказаної статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
З врахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної татехнічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2596,59 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.
Оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526,530,612 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 76, 76, 80, 81, 89, 141, 247, 259, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 заборгованість у розмірі 482,97 грн. за житлово-комунальні послуги за період з червня 2018 по квітень 2021.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1331,20 грн. сплаченого судового збору та 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду і протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: