Справа № 513/795/25 
Провадження № 2/513/75/26 

Саратський районний суд Одеської області

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Рязанової К.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Русавської Н.В., 
представника відповідача адвоката Парапіра М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Сарата Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в особі представника адвоката АО «АПОЛОГЕТ» Усенка Михайла Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
у червні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року у загальному розмірі 75221,28 гривень та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень та на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень.
У обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 28 вересня 2021 року між ТОВ «БАНК ФОРВАРД» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №300004835, згідно з умовами якого відповідач отримав 40000,00 грн на строк 1462 днів у період з 28 вересня 2021 року по 28 вересня 2025 рік, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме перерахував грошові кошти в обсязі та у строк визначені умовами кредитного договору, що підтверджується виписками за кредитним договором.
Отже, термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року становить 75221,28 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 28181,48 грн; заборгованість за відсотками – 5,8 грн; заборгованість за комісією – 47034 грн.
25 липня 2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір №GLIN426202/1 про відступлення прав вимоги.
Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року.
З огляду на вище викладене ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року становить 75221,28 грн, а також судові витрати, які складаються з судового збору – 2422,40 гривень та правничої допомоги – 8000,00 гривень.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 18 червня 2025 року справа розподілена судді Миргород В.С.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С. від 19 червня 2025 року, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, прийнято до розгляду та відкрите провадження у вказаній справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
14 січня 2026 року від представника відповідача – адвоката Парапіра М.П., надійшов відзив на позовну заяву, у якому адвокат виклав позицію сторони відповідача, а саме те, що позивачем не прийнято до уваги причини (обставин) які примусили відповідача ОСОБА_1 не по його ж волі, бажанню, припиняти виплату заборгованість за кредитом. Це в ті, у зв`язку з припиненням діяльність банку, з обставин – ліквідація АТ БАНК ФОРВАРД. Укладання Договору про відступлення права грошової вимоги – 25 липня 2024 року. Також, представнику відповідача не зрозуміло про порушення строку погашення кредиту мову веде відповідач мову. Також, адвокат Парапір М.П., вказує на ті обставини, що 07 березня 2023 року, Національний банк України відкликав банківську ліцензію в банку ФОРВАРД, а ФГВФО (Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) розпочав ліквідаційну процедуру. Тому, з березня 2023 року, відділення банку закрилося, кому і як сплачувати залишеної заборгованості, ніхто ОСОБА_1 не роз`ясняв вказуючи, що строк погашення боргу за кредитом настав аж 28 вересня 2025 року.
Щодо розміру заборгованості на дату відступлення права вимоги, представник відповідача, вказує на ті обставини, що згідно частини другої вище зазначеної норми Закону, «боржник має право вимагати від фактору, (у нашому випадку ОСОБА_1 від Фінансової Компанії «Кредит Капітал») представлення йому в розумний строк докази того, що уступки право грошової вимоги фактору, дійсно мали місце», (тобто, представити копію Договору про уступки грошових вимог із зазначенням боржника ОСОБА_2 у договорі, а також суму боргу на якого право вимоги уступається. Якщо фактор не виконає цього зобов`язання, боржник має право здійснити платежу попередньому кредитору, (тобто банку) як свого зобов`язання перед ним. 
Також адвокат Парапір М.П., зазначає у відзиві те, що під час отримання першого повідомлення від ФК «Кредит Капітал», 08 жовтня 2024 року, сума боргу складала 75670,97 грн; у другому повідомленні, від 07 лютого 2025 року, сума боргу, зазначена 64320,00 гривень; у третьому повідомленні сума боргу зазначена у розмірі 75221,28 гривень.
У зв`язку з тим, що фактор – позивач (ФК «Кредит Капітал») при надіслання повідомлення відповідачу (боржнику ОСОБА_1 ) копію Договору про уступки право грошової вимоги не надіслав, а у трьох повідомленнях були зазначені різні суми боргу.
16 липня 2025 року, адвокатом, як представником божника за кредитом, був направлений адвокатський запит ТОВ «Фінансової Компанії «Кредит-Капітал», з відповідним прохання щодо надання копії Договору, укладеного між позивачем та банком ФОРВАРД про уступки права грошової вимоги, із зазначенням даних відповідача із загальною сумою боргу, але натомість адвокатом отримано відписку без будь-яких договорів про відступлення права грошової вимоги.
Адвокат Парапір М.П., вказує суду на те, що сума боргу ОСОБА_1 становить 15739,38 гривень і це саме та сума боргу, яку готовий визнати відповідач.
З огляду на вищевикладене сторона відповідача, просить суд відмовити в задоволення позову, про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року в розмірі 75221,28 гривен на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та відмовити у стягненні судових витрат.
03 лютого 2026 року від представника позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» - Усенка М.І., отримано відповідь на відзив у якому викладено позицію позивача з урахуванням відзиву на позов, а саме: 
Щодо терміну повернення боргу, позивач вказує на те, що термін кредитного договору складає 1462 днів. Датою закінчення договору є 28 вересня 2025 року. Відповідно до виписки по особовому рахунку останнє нарахування було здійснено 23 липня 2024 року, тобто до укладення договору відступлення права вимоги. 25 липня 2024 року АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, То «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року.
Щодо нарахування суми боргу, позивач звертає увагу суду на те, що у виписці дійсно є зазначена сума заборгованості у розмірі 15739,38 гривень, але виписка має продовження де чітко видно, що борг наростає далі. Так як, Відповідач деякий час до укладення договору відступлення №GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не сплачував борг, сума нарахувань зростала. На момент подачі позову до суду сума заборгованості становила 75221,28 гривень так як договір укладений до 28 вересня 2025 року, а погашення заборгованості не було, нараховувалися відсотки і сума боргу зростала.
Відтак, зазначає представник позивача ОСОБА_3 , відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором АТ «Форвард», ні перед новим кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушене було звернутись із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із з неналежним виконанням позичальником зобов`язання за договором фінансового кредиту.
На підставі вищевикладеного, позивач просить долучити письмові пояснення до матеріалів справи та задовольнити позовні вимоги.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 206/0/15-26 від 12 лютого 2026 року суддя ОСОБА_4 звільнена з посади судді Саратського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Розпорядженням керівника апарату Саратського районного суду Одеської області №135/26 від 23 лютого 2026 року справу передано на повторний автоматизований розподіл справ.
Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Саратського районного суду Одеської області Рязановій К.Ю.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Рязанової К.Ю. від 24 лютого 2026 року, прийнято до провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представник позивача подав суду клопотання, в якому просив про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судового виклику рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, про що свідчить рекомендоване повідомлення у справі. 
Представник відповідача – адвокат Парапір М.П. у судовому засіданні підтримав викладене у відзиві на позов та пояснив, що у 2021 році почалась ліквідаційна процедура у справі АТ «БАНК ФОРВАРД», також останній заперечував і проти комісії, яка не відповідає вимогам чинного законодавства, заперечуючи проти задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_5 – адвоката Парапіра М.П., суд дійшов до таких висновків.
28 вересня 2021 року ОСОБА_1 , заповнивши опитувальник клієнта банку, звернувся до банківської у станови та подав до АТ «БАНК ФОРВАРД» Анкету-заяву №300004835 про приєднання до публічної пропозиції на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб, в якій останній вказав свої персональні дані та іншу відповідну інформацію з метою укладення договору кредитування. 
Також, в зазначеній Анкеті заяві №30000483528 від 28 вересня 2021 року ОСОБА_1 , просив про відкриття йому банківського рахунку НОМЕР_1 у гривні на його ім`я, підтверджуючи ознайомлення з Публічною пропозицією АТ «БАНК ФОРВАРД» на укладання кредитного договору. 
Відповідно до Блоку №1 Анкети-заяви №30000483528 від 28 вересня 2021 року, зокрема відповідно до п. 3.1.2. ОСОБА_1 , просить надати кредит за продуктом: КОКО-КЕШ. Номер договору: 300004835, на Строк Кредиту: 1462 днів, з 28 вересня 2021 року по 28 вересня 2025 року, в сумі 40000,00грн, шляхом зарахування суми Кредиту на Рахунок та її подальшого використання.
Положеннями п.3.1.3. кредит надається на умовах: Ставка по Кредиту (на строкову частину Основного боргу): 0,01 % річних КІН ДМ по Кредиту (на прострочену частину Основного боргу): 0,00001% річних Щомісячна комісія без ПДВ 1596,00 гривень. Плата за порушення платежів першого пропуску – 350,00 гривень; другого пропуску – 350 гривень; третього пропуску 400,00 гривень; четвертого та кожного наступного пропуску 400,00 гривень.
Анкета заява №30000483528 від 28 вересня 2021 року узгоджена та підписана сторонами, а зокрема і ОСОБА_1 , шляхом проставлення особистого підпису.
Представник відповідача, адвокат Парапір М.П., в судовому засіданні не заперечував факт укладання даного кредитного договору на зазначених вище умовах.
Також матеріали справи містять і Паспорт споживчого кредиту до договору №30000483528 від 28 вересня 2021 року (інформація яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит). Відповідно до Паспорт споживчого кредиту видано за продуктом КОКО-КЕШ: Тип кредиту: кредит. Сума кредиту: 40000,00 грн. Строк кредитування: 48 міс. Мета отримання кредиту: на споживчі потреби. Спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом (перерахування коштів гідно доручень клієнта) протягом 10 (десяти) робочих днів з дати укладення договору. Форми (види) забезпечення кредиту: без забезпечення. Необхідність оцінки забезпечення: ні. Мінімальний розмір власного платежу споживача на придбання товару/послуги: ні. Процентна ставка 0,01 % річних. Тип процентної ставки – фіксована. Загальні витрати за кредитом – 79016,15 гривень. Орієнтована загальні вартість кредиту становить – 119016,15 гривень. Реальна річна процентна ставка 93,20%. Паспорт споживчого кредиту за договором №30000483528, також підписано ОСОБА_1 – шляхом проставлення власного підпису.
Таким чином, судом встановлено обставини того, що ОСОБА_1 після акцептування банком вищевказаної заяви, відповідач підтвердив власним підписом те, що 28 вересня 2021 року він отримав платіжну картку за рахунком № НОМЕР_1 .
Слід зазначити, що відповідач своїм підписом у заяві відповідач підтвердила достовірність усіх наданих відомостей та факт отримання нею примірників Умов та Тарифів, що у сукупності з підписаною заявою та Графіком платежів складає єдиний кредитний договір між сторонами.
Згідно з випискою по особовому рахунку за договором №30000483528 від 28 вересня 2021 року за період з 11 червня 2023 року по 24 липня 2024 року ОСОБА_1 , отримував кредитні кошти і здійснював часткове погашення кредитної заборгованості, йому нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами і за прострочення оплати заборгованості, та здійснювались інші банківські операції по рахунку.
З розрахунку, представленого позивачем, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №30000483528 від 28 вересня 2021 року станом на 12 червня 2025 року становить 75221,28 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 28181,48 грн; заборгованість за відсотками – 5,8 грн; заборгованість за комісією – 47034 грн.
Також в судовому засіданні встановлено факт укладання 25 липня 2024 року між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», Договору №GLIN426202/1 про відступлення прав вимоги.
Відповідно до п. 1 договору відступлення прав вимоги, АТ «Банк Форвард» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги до позичальників та/або заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, які є боржниками, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами. Новий кредитор сплачує банку за право вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором.
Відповідно до п. 3 договору відступлення права вимоги, новий кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення прав вимоги за основними договорами протягом 5 календарних днів з дня набрання чинності цим договором.
Відповідно до п. 5 вказаного договору відступлення, наявні у банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників, а також реєстр прав вимог у електронному вигляді, передаються банком новому кредитору за відповідним актом не пізніше 10 робочих днів із дати укладення цього договору.
Згідно вищевказаного Договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «БАНК ФОРВАРД», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року, що підтверджено наявними в матеріалах справи: копією витягу із реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами станом на 25 липня 2024 року – порядковий номер в реєстрі 16079 та платіжною інструкцією №4170 від 23 липня 2024 року за договором факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору відступлення прав вимоги №GLIN426202/1 від 25 липня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 про повернення заборгованості за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року у загальній сумі 75221,28 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 28181,48 грн; заборгованість за відсотками – 5,8 грн; заборгованість за комісією – 47034 грн.
В матеріалах справи наявна досудова вимога, надіслана відповідачу – ОСОБА_1 на його адресу проживання, якою позивач просить негайно погасити заборгованість відповідача за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року у загальній сумі 75221,28 гривень.
Проте представник відповідача адвокат Парапір М.П. е надав суду доказів погашення / часткового погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року, натомість у відзиві вказав, що його клієнт не погашав заборгованість через те, що АТ «БАНК ФОРВАРД», перебував в стані ліквідаційної процедури.
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).
Згідно ч.1,2ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За приписами п.1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Таким чином, суд встановив, що позивач як новий кредитор набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року на підставі договору №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25 липня 2024 року, що був укладений між АТ «Форвард Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Частинами 1, 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частинами 1, 2 ст.1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином, із дослідженої безпосередньо в судовому засіданні заяви (оферти) №300004835 від 28 вересня 2021 року, суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання означеного договору за допомогою власноручного підпису.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач не надала суду жодних доказів як неотримання нею у кредит в ПАТ «Банк Форвард» грошових коштів у формі відновлювальної кредитної лінії, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору (заяви (оферти)) у строки, передбачені цим правочином, у тому числі і сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав в повному обсязі грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту як первинному кредитодавцю ПАТ (АТ) «Банк Форвард», так і його правонаступнику в спірних правовідносинах: ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 28187,28 грн у рахунок погашення заборгованості за основною сумою кредиту 28181,48 грн та у рахунок погашення заборгованості за відсотками – 5,80 грн – підлягає задоволенню.
Що стосується заборгованості за комісією у розмірі 47034,00 гривень, суд зазначає таке.
Згідно розділу 3 заяви (оферти), ОСОБА_1 пропонує банку укласти з нею договір кредитний договір на умовах, викладених в розділі 3 цієї заяви та згідно істотних умов кредитного договору, уточнених в електронній заявці (надалі - розпорядженні) надісланий нею за допомогою системи ДБО, Умовах надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Форвард» щодо отримання кредиту (додаток до умов дистанційного обслуговування банку) в рамках якого просить, зокрема надати їй розмір бажаного кредиту з процентною ставкою та з щомісячною комісією за розрахунково касове обслуговування у розмірі, визначеному діючими тарифами банку на дату відправлення її розпорядження на строк від 6 до 1462 дні.
Також у розділі IV паспорту споживчого кредиту зазначено, що щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості складає 3,99% без ПДВ, яка нараховується на залишок заборгованості за кредитом.
Разом з тим, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Частиною другою ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію.
Водночас, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Зокрема, згідно з ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування (управління) кредитом може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а в іншому випадку, відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», така інформація надається безоплатно.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19 (п.31.29) та Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21.
Згідно ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Так, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які підтверджували б той факт, що відповідачу щомісячно надавалися будь-які послуги, погоджені ним, за які встановлено нарахування комісії, чи певна інформація щодо кредиту та, що така інформація надавалася частіше ніж один раз на місяць, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача 47034,00 грн заборгованості за комісією.
За вказаних обставин, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 28187,28 грн. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Що стосується прохання позивача, що викладене у прохальній частині позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Пунктом 30 постанови Верховного Суду від 20 липня 2021 року в справі № 922/2604/20 зроблено правовий висновок, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18 березня 2024 року щодо адвокатського об`єднання «Апологет»; договору про надання правової (правничої) допомоги №0206 від 02 червня 2025 року, що укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет»; ордеру серії ВС №1374343 від 04 червня 2025 року; акту наданих послуг №208 від 09 червня 2025 року; детального опису наданих послуг до акту №208 від 09 червня 2025 року.
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката Усенка М.І. в справі щодо стягнення боргу за кредитним договором з відповідача ОСОБА_1 суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості в сумі 7000 грн.
З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 13 березня 2025 року у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24) та від 22 жовтня 2025 року у справі № 761/415/24 (провадження № 61-6667св25), що застосовуються судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідача, є порушення вимог статті13, частин п`ятої, шостої статті137 ЦПК України.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст.13, 137 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №361/10208/23 (провадження № 61-12269св24), що судом застосовується з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.
Як встановлено судом адвокат – Парапір М.П. просив стягнути витрати пропорційно.
Водночас, ч. 1, п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з тим, що позивачем були пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 75221,28 грн, які судом задоволені частково в розмірі 28187,28 грн, таким чином (28187,28 грн / 75221,28 грн * 7000,00 грн), тому суд дійшов висновку про необхідність застосування до спірних відносин принципу пропорційності визначення судових витрат, визначивши розмір витрат на правничу допомогу, що надана позивачу, в розмірі 2623,07 грн, що відповідає розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що саме 2623,07 грн підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача як витрати на правничу допомогу, що останньому надавались професійним адвокатом.
Що стосується прохання позивача, про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №11736 від 13 червня 2025 року.
Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором обґрунтованими і задовольнив їх на суму 907,73 грн (28187,28 грн / 75221,28 грн * 2422,40 грн), тому з відповідача на користь позивача, керуючись ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 907,73 грн, сплаченого позивачем судового збору.
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в розмірі 28187,28 грн, з яких: 28181,48 грн заборгованості за тілом кредиту, та 5,8 грн заборгованість за відсотками. Крім того з відповідача на користь позивача слід стягнути 907,73 грн - судового збору, та 2623,07 грн витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких визначений пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 2-13, 81, 89, 141, 258 - 259, 263 - 265, 280-281, 288, 289, 354 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
у х в а л и в:
позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в особі представника адвоката АО «АПОЛОГЕТ» Усенка Михайла Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором №300004835 від 28 вересня 2021 року в розмірі 28187 (двадцять вісім тисяч сто вісімдесят сім) гривень 28 копійок, з яких: 28181 (двадцять вісім тисяч сто вісімдесят одна) гривня 28 копійок – заборгованість за тілом кредиту; 5 (п`ять) гривень 80 копійок – заборгованість за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" судові витрати у розмірі 907 (дев`ятсот сім) гривень 73 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" витрати на правничу допомогу у розмірі 2623 грн (дві тисячі шістсот двадцять три) гривні 07 копійок.
Решту позовних вимог залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, адреса: Львівська область, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28.
Представник позивача: Адвокат АО «АПОЛОГЕТ» Усенко Михайло Ігорович ЄДРПОУ: 41557199, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093, видане 29.09.2012 року Львівською обласною КДКА адреса: 79029, Львівська область, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 03 липня 2026 року. 

Суддя К. Ю. Рязанова