ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 505/2901/25
Провадження № 2/505/1655/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року          місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді   Дзюбинського А.О.,
за участю:
секретаря судового засідання  Антонюк Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Подільськ Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи
До Подільського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява від ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 29 496,00 грн.
В обґрунтування поданого позову ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» зазначає про те, що 24.05.2024 між ТОВ «Слон кредит» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1586814 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.3. Договору, сума кредиту складає 4 800 грн. Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 348 днів: з 30.04.2024 по 13.04.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 29 днів. Пунктом 1.5.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. Договору.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Слон кредит» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Слон кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало кредит в сумі 4 800 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК».
Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 24.12.2024 ТОВ «Слон кредит» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до Відповідача.
Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості 29 496,00 грн, з яких сума кредиту 4 800 грн, сума процентів за користування кредитом 16 776 грн, нараховані позивачем проценти за 110 календарних днів - 7 920 грн, а також судові втрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн, та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Також позивач просив в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з  ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Позиція відповідача
Відповідач ОСОБА_1 повністю заперечує проти задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал».
Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували, що саме вона, як споживач, ініціювала та використовувала одноразовий ідентифікатор «А209» для підписання саме цього Договору на саме цих умовах.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду (зокрема, у справах щодо електронних договорів), надання кредитором копії Договору та виписки з рахунку не доводить факту погодження споживачем усіх істотних умов кредиту.
За відсутності належного кваліфікованого електронного підпису (КЕП) та чіткої процедури ідентифікації, яка б однозначно ідентифікувала Відповідача, договір не може вважатися укладеним належним чином, а відтак, Позивач не довів самого факту укладення Договору (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Посилається на те, що вимоги у сумі 24 696,00 грн є явно необґрунтованими, оскільки основна частина вимог (19 896,00 грн) складається з процентів, нарахованих за ставкою 1,5% на день (547,5% річних).
Позивач не надав суду належних доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги та про необхідність здійснювати платежі на користь нового кредитора.
Також просила врахувати, що на даний час вона не має постійного офіційного доходу (не працює).
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
07.11.2025 відповідачем подано до суду відзив на позов.
Ухвалою суду від 08.11.2025 витребувано докази за заявою позивача.
29.01.2026 до суду надійшли витребувані докази.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. 
Відповідач у судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. 
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили.
Інші процесуальні дії не вчинялись.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що 30.04.2024 між ТОВ «Слон кредит» та  ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1586814 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачем договір підписано 30.04.2024 20:28:57 із використанням одноразового ідентифікатора «A209».
Відповідно до п. 1.3. Договору, сума кредиту складає 4 800 грн. Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 348 днів: з 30.04.2024 по 13.04.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 29 днів. Пунктом 1.5.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. Договору.
Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до підпункту 3 п. 4.1. Договору, товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача, але з обов`язковим повідомленням Споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечить доведення до відома споживача такого факту.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), підписаний відповідачем ОСОБА_1 30.04.2024 20:28:15 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «T996», паспорт містить відомості про основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту аналогічні тим, які узгоджені сторонами у договорі № 1586814 від 30.04.2024.
Позикодавець виконав свої зобов`язання, переказав грошові кошти в розмірі 4 800 грн на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек», номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 23900ea6-e696-4110-843e-649db467b6a6, номер транзакції в системі ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» - НОМЕР_5, банк-еквайр - АТ «ПУМБ».
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 15.01.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 . По рахунку № НОМЕР_1 було зарахування коштів на суму 4 800 грн від 30.04.2024.
Відтак, судом встановлено, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
24.12.2024 ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» уклали Договір факторингу № 24122024, згідно умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 
Відповідно до Реєстру боржників за Договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024, від ТОВ «Слон кредит» до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 23 976 грн.
Загальна сума заборгованості на момент відступлення прав вимоги станом на 24.12.2024, становить - 32 256,00 грн, зокрема: 4 800 грн - основна заборгованість за кредитом, 25 056,00 грн - заборгованість за несплаченим відсоткам за користування кредитом, 2 400 грн - штрафи/пеня. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», з 25.12.2024 до 13.04.2025 здійснювалось нарахування процентів в сумі 72,00 грн впродовж 110 днів, що складає 1,5 % в день. 
Відповідно до розрахунку ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», заборгованість станом на 13.04.2025 становить 29 496,00 грн, з яких сума кредиту 4 800 грн, сума процентів за користування кредитом 16 776 грн, нараховані позивачем проценти за 110 календарних днів - 7 920 грн.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц).
Щодо законодавчого обмеження розміру процентної ставки 
Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 265/6582/16-ц від 04.09.2019.
Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX, який набув чинності 24.12.2023, пунктом 5 розділу І цього Закону, внесені зміни до ст. 8 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Так, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5, у якій зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» доповнені п. 17 у якому зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 25.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024).
Водночас у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" зазначено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Тобто, вимоги п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", діють лише щодо договорів про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом (до 24.12.2023) і лише, якщо строк їх дії продовжувався після набрання чинності цим Законом.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що оскільки кредитний договір у цій справі укладений після набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", то на нього не поширюється п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відтак у зазначених договорах максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Щодо порядку обчислення максимального розміру денної процентної ставки 1 %
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
Порядок обчислення денної процентної ставки регламентований ч. 4 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», де визначено формулу: ДПС = (ЗВСК / ЗРК) / t ? 100%, де ЗВСК - це загальні витрати за споживчим кредитом (які включають комісії), а не лише номінальні проценти, ДПС - денна процентна ставка, ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, ЗРК - загальний розмір кредиту, t - строк кредитування у днях.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, до яких включаються  доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо, інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відтак, обмеження денної процентної ставки в 1 % стосується не лише номінальної відсоткової ставки, зазначеної в договорі, а сукупного показника вартості кредиту.
Відтак, встановлене обмеження у розмірі 1 % на день є граничною межею для денної процентної ставки (ДПС), яка обчислюється з урахуванням усіх витрат споживача, зокрема й сплати комісії за видачу кредитних коштів.
Отже, для визначення відповідності умов кредитного договору частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», враховується фактичне здорожчання кредиту за рахунок нарахованих комісій та інших обов`язкових платежів, оскільки вони, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону, є невід`ємною складовою загальних витрат за споживчим кредитом (ЗВСК).
У разі зазначення в договорі номінальної денної процентної ставки в розмірі 1 % та наявності інших платежів, зокрема комісії за видачу кредиту, сукупний розмір такої ставки, в розумінні ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», буде виходити за дозволені законом межі. Відтак, згідно з ч. 6 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», такі положення договору в частині перевищення максимального розміру денної процентної ставки є нікчемними, в силу ч. 5 ст. 12 зазначеного закону.
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Суд робить висновок, що 30.04.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини.
ОСОБА_1 будучи вільною в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала електронними одноразовим ідентифікатором кредитний договір, таким чином погодилась з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтями 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи.
ОСОБА_1 отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, що зазначені в Договорі.
Відповідач, заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку заборгованості, контррозрахунку не надала. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості, за відсутності контррозрахунку сторони відповідача, приймається судом таким, що є обгрунтованим та таким, що підтверджений доказами. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті.
Право вимоги за вказаним договором відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» на підставі договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до осіб, які були боржниками ТОВ «Слон кредит», зокрема, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1586814 від 30.04.2024.
Разом з тим, як зазначено у розділі «Щодо законодавчого обмеження розміру процентної ставки» цього рішення, розмір процентів за користування кредитом за цим договором підлягає перерахунку з урахуванням імперативних законодавчих обмежень максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %.
Розмір заборгованості за відсотками становить 16 704 грн (4 800,00 грн х 1 % х 348 днів). 
Таким чином, суд погоджується з запереченнями відповідача в частині неправомірності нарахування процентів без урахуванням імперативних законодавчих обмежень максимальної денної процентної ставки на рівні 1 %. У цій частині заперечення відповідача є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.
Суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність факту укладення кредитного договору та використання нею одноразового ідентифікатора під час його підписання.
Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».
Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» визначає, що персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.
Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).
За змістом договору № 1586814 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» зазначено інформацію про позичальника ОСОБА_1 , зокрема паспорт, РНОКПП, адресу зареєстрованого місця проживання, номери телефонів, еmail: ІНФОРМАЦІЯ_2 , та номер карти НОМЕР_1 .
У матеріалах справи відсутні докази того, що надання персональних даних здійснено не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 15.01.2026 підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 . На рахунок № НОМЕР_1 здійснено зарахування коштів на суму 4 800 грн від 30.04.2024.
Верховний суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 провадження № 61-9071св20 зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Також Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 провадження № 61-6066 св 23 погодився з тим, що без введення особою логіна і паролю в інтернет-банкінгу (де він обслуговується), які відомі виключно останньому, здійснення його верифікації, передання ним та отримання відповідачами персональних даних від позивача з метою укладення договору, є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, як і незаконності заволодінням його персональними даними.
Таким чином, відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання та використання кредитних коштів.
Зазначене спростовує доводи відповідача щодо відсутності доказів укладення та підписання зазначеного кредитного договору. Розмір заборгованості відповідачем не спростовано та не надано належних та допустимих доказів на її погашення.
Також суд відхиляє заперечення відповідача про те, що вона не була повідомлена про відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідно до статей 512, 514, 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги.
Верховний Суд у постанові від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц дійшов висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не звільняється від обов`язку виконання свого грошового зобов`язання, а лише має право виконати його первісному кредитору, і таке виконання буде вважатися належним. Отже, неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не припиняє кредитного зобов`язання та не є підставою для звільнення від обов`язку повернути кредитні кошти і сплатити належні проценти за користування ними.
Щодо застосування положень ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України
Відповідно до частини десятої статті 265 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, має право зазначити у рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Аналіз наведеної норми свідчить, що її застосування є правом суду, а не обов`язком, і здійснюється з урахуванням конкретних обставин справи, принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Разом з тим інфляційні втрати не є відсотками чи пенею у розумінні ч. 10 ст. 265 ЦПК України, оскільки мають іншу правову природу та є способом компенсації знецінення грошових коштів, а не платою за користування ними чи санкцією за порушення зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права надають суду дискреційні повноваження щодо вирішення питання про зазначення у рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту його виконання. При цьому така можливість нерозривно пов`язана з попереднім розглядом та задоволенням відповідних матеріально-правових вимог.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нарахування відсотків або пені у порядку частини десятої статті 238 ГПК України (аналогічних за змістом частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) є продовженням їх нарахування за той самий період та на підставі тих самих норм матеріального права, які були покладені в основу рішення суду про їх стягнення.
Отже, передумовою застосування положень частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України є наявність заявленої позовної вимоги про стягнення відповідних відсотків або пені та її задоволення судом.
Матеріали справи свідчать, що позивач не заявляв самостійної позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а отже суд у даній справі не вирішував по суті питання про їх стягнення.
За таких обставин відсутні правові підстави для застосування положень частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, оскільки зазначені норми не можуть бути використані як самостійна підстава для нарахування нових видів платежів, які не були предметом судового розгляду.
Окрім того, відповідно до п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вказані кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 30.04.2024, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині.
Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов кредитних договорів та обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості за ним, суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору зі сторони відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про часткове задоволення позову.
Отже, суд, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, а також проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» підлягають частковому задоволенню. Позивачем належними та допустимими доказами доведено факт порушення його прав відповідачем, однак заявлений розмір заборгованості підлягає зменшенню з урахуванням встановлених законом обмежень щодо максимальної денної процентної ставки. У зв`язку з цим з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 1586814 від 30.04.2024 у загальному розмірі 21 504 грн, з яких 4 800 грн - заборгованість за основною сумою кредиту та 16 704 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. У решті позовних вимог слід відмовити.
Розподіл судових витрат у справі
Витрати зі сплати судового збору
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією АТ «ПУМБ» № 4096 від 08.08.2025.
Оскільки позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» задоволено частково, то з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі пропорційній до розміру задоволених позовних 1 766,05 грн (2 422,40 х (21 504,00 грн / 29 496,00 грн)).
Витрати на професійну правничу допомогу
Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 10 000,00 грн.
У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За нормами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частинами 1,2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 3-5 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат .
До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).
Отже, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та доказами такої сплати.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N19336/04) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано договір № 10/112-2024 від 10.12.2024 про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.08.2025 із описом виконаних робіт на загальну суму 10 000 грн.
Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Оцінюючи предмет позову у цій справ суд доходить висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами кредиторської заборгованості за договорами споживчого кредиту. Отже предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великої кількості документів та нормативно-правових актів.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що 4 500 грн є пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути частину судових витрат на надання професійної правничої допомоги у розмірі 3 280,72 грн (4 500 грн х (21 504,00 грн / 29 496,00 грн))
Отже, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 5 046,77 грн (1 766,05 грн + 3 280,72 грн).
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» заборгованість у сумі 21 504 (двадцять одну тисячу п`ятсот чотири) гривень 00 копійки.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» судові витрати в розмірі 5 046 (п`ять тисяч сорок шість) гривень 77 копійок, в тому числі судовий збір у сумі 1 766,05 грн та 3 280,72 грн витрати на надання професійної правничої допомоги.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 12.06.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 44559822, місцезнаходження: м.Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 18/2, тел. +380990698140
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_4 

Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області       Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ