Справа № 159/1426/26
Провадження № 2/159/1480/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Денисюк Т.В.
з участю секретаря судового засідання Пустової А.Ф. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

у с т а н о в и в:

У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі – ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами № 71639838 від 12.07.2025 та № 6513489 від 13.09.2025 в загальному розмірі 22662,86 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.07.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і відповідач ОСОБА_1 уклали у формі електронного документа з використанням електронних підписів Договір про надання коштів у кредит №71639838, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 3000 гривень, шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок за номером електронного платіжного засобу, строком на 30 днів до 10.08.2025 з можливою пролонгацією договору за ініціативою позичальника, із фіксованою процентною ставкою 0,5% в день, зі сплатою комісії за надання кредиту 15% від суми кредиту, тобто 450 грн. Умовами Договору також передбачено нарахування 4% пені.
Кредитодавець на виконання умов кредитного договору №71639838 від 12.07.2025, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмір 3000 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «Європейська платіжна система».
10.08.2025 за ініціативою відповідача ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода №15532389 до Договору №71639838 від 12.07.2025, за умовами якої сторони домовилися продовжити строк кредитування на 30 днів, в результаті чого загальний строк кредитування склав 60 днів до 09.09.2025 і змінена процентна ставка з 0,5 % в день на 1% в день
В подальшому 09.09.2025 за ініціативою відповідача ОСОБА_1 була укладена ще одна Додаткова угода №15742967 до Договору №71639838 від 12.07.2025, за умовами якої сторони домовилися продовжити строк кредитування на 30 днів, в результаті чого загальний строк кредитування склав 90 днів до 09.10.2025 і процентна ставка 1% в день.
Проте відповідач порушив обумовлені в договорі строки повернення кредиту, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість за вказаним договором в розмірі 10350 грн, з них 3000 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 900 грн — заборгованість за процентами, 450 грн — комісія, 6000 грн – пеня.
Крім того, 13.09.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладений ще один договір в електронній формі №6513489, умовами якого встановлено, що Кредитодавець надає Позичальнику кредит в розмірі 3050 грн строком на 360 днів (з 13.09.2025 до 07.09.2026), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,95 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 17,25% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 526,13 грн). У разі порушення Позичальником/Відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується неустойка в розмірі 152,50 грн за кожен день понадстрокового користування.
Кредитодавець передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 3050 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , за посередництвом платіжної установи ТОВ «Європейська платіжна система».
ОСОБА_1 порушив умови повернення кредиту, у зв`язку з чим вимога про стягнення заборгованості заявлена достроково. За відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 12312,86 грн, з них: 3050,00грн – тіло кредиту, 2636,73 грн – заборгованість за процентами; 526,125 грн – сума заборгованості за комісією; 6100,00 грн – пеня.
На час подання позову відповідач заборгованість позивачу не сплатив. 
З урахуванням наведеного ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просило стягнути з ОСОБА_1 загальну кредитну заборгованість за двома договорами в розмірі 22662,86 грн, а також 2662,40 гривень судового збору, 4500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою від 18.03.2026 суд відкрив провадження у справі, на підставі пункту 1 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановив сторонам строк для подання заяв по суті.
06.04.2026 відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому визнав факт укладення кредитних договорів і отримання коштів, та розмір заборгованості за обома договорами, що відповідає тілу кредиту. Не визнав позов в частині стягнення з нього неустойки, нарахованої позивачем в період дії воєнного стану. Також просив не стягувати з нього відсотки, оскільки він є військовослужбовцем (курсантом) і відповідно Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» має пільги встановлені для військовослужбовців. Долучив довідку № 1655/5 від 12.12.2025 про перебування на військовій службі (навчанні) в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
08.04.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якій заперечив доводи відповідача щодо звільнення від сплати процентів за користування кредитом на підставі частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з огляду на те, що вказана норма Закону стосується виключно мобілізованих позичальників, в той час відповідач надав документи на підтвердження проходження навчання.
Також представник позивача 08.04.2026 подав заяву про зменшення позовних вимог, виключивши із заявлених вимог стягнення з відповідача неустойки за обома кредитними договорами
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у заяві від 23.03.2026 просив проводити судовий розгляд справи у його відсутності.
Належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 06.05.2026 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.
Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК).
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України) – 18.05.2026.
Щодо правовідносин за кредитним договором №71639838 від 12.07.2025, суд встановив, що договір підписаний позичальником електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора 55720 (а.с.9-16).
Перед укладенням договору відповідач пройшов ідентифікацію за допомогою BankID НБУ (а.с.21 зворот), про що зазначено у відповідній довідці із відображенням часу скерування персонального коду на електронну пошту відповідача. 
Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (кредит), на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту відповідно до умов цього Договору (п. 2.1 Договору).
Сума кредиту становить 3000 грн (п.2.2.1). Кредит надається строком на 30 днів (п.2.2.2).  За користування кредитом встановлена процентна ставка – 0,5 % в день (п.2.2.3).
Договором передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого Кредиту, що у грошовому виразі складає 450 грн (п.2.2.4), а також визначені підстави для нарахування неустойки (п.10.5).
В Договорі сторони погодили умови пролонгації за ініціативою позичальника шляхом укладення додаткового договору (п.7.1). За продовження строку користування кредитом позичальник вносить платіж, який визначається виходячи з процентної ставки, зазначеної у договорі та/або додатковій угоді, та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію (п.7.2).
Перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 12.07.2025 коштів в сумі 3000 грн на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 підтверджено електронною платіжною інструкцією № b05cbf82-1e0a-41a9-9157-a60cfc02828d від 12.07.2025 та довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» від 19.01.2026 № КД-000026272 (а.с.22,23). 
10.08.2025 ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали в електронній формі Додаткову угоду №15532389 до Договору №71639838 від 12.07.2025, за умовами якої сторони домовилися продовжити строк кредитування на 30 днів, в результаті чого загальний строк кредитування склав 60 днів до 09.09.2025. Після пролонгації процентна ставка становить 1% в день, за продовження строку кредиту позичальник сплачує кредитодавцю платіж 450 грн (а.с.17 зворот-19).
09.09.2025 ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали в електронній формі Додаткову угоду №15742967 до Договору №71639838 від 12.07.2025, за умовами якої сторони домовилися продовжити строк кредитування ще на 30 днів, в результаті чого загальний строк кредитування склав 90 днів до 09.10.2025. Після пролонгації процентна ставка становить 1% в день, за продовження строку кредиту позичальник сплачує кредитодавцю платіж 900 грн (а.с.19 зворот-21).   
Позивач за перші 30 днів кредитування нараховував проценти за ставкою 0,5% в день (по 15 грн) , а за додаткові строки 60 днів за ставкою 1% в день (по 30 грн).
Відповідач двічі пролонгував строк дії договору, кожного разу сплачуючи нараховані відсотки.
За останні 30 днів (Додаткова угода № 15742967 від 09.09.2025) позивач нарахував відсотки за ставкою 1% від суми кредиту 3000 грн, що становить 900 грн (30х30).
За відповідачем рахується заборгованість в сумі 10350 грн, з них 3000 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 900 грн — заборгованість за процентами, 450 грн — комісія, 6000 грн – пеня.
З урахуванням зменшених позовних вимог позивачем заявлена до стягнення заборгованості в розмірі 4350 грн, з них 3000 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 900 грн - заборгованість за процентами, 450 грн - комісія.
Щодо правовідносин за кредитним договором №6513489 від 13.09.2025, суд встановив, що договір підписаний позичальником електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора 647354 (а.с.24 зворот-31).
Сторони погодили умови кредитування: кредит на суму 3050 грн (п.2.2.1), надається строком на 360 днів (п.2.2.2), під 0,95% в день (п.2.2.8). Повернення відбувається шляхом сплати кожні 30 днів обов`язкового платежу, яких повинно бути 11 (п.2.2.4). Розмір першого обов`язкового платежу складає 1395,38 грн оплата повинна відбутися до 02.10.2025 (п.2.2.3, 2.2.5). 
Договором передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 17,25%, тобто 526,13 (п. 2.2.8).  
Перерахування ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 13.09.2025 коштів в сумі 3050 грн на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , підтверджено електронною платіжною інструкцією № 7cf65274-689b-4814-bdba-39437d1aa6d1 та довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» від 19.01.2026 № КД-000026742 (а.с.33,34). 
Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.23 зворот-24) відповідач жодних платежів не сплачував, кредитор щодня нараховував проценти по 28,975 грн, що відповідає 0,95%, починаючи з 13.10.2025 до 21.11.2025 нараховував пеню.   
Станом на 26.01.2026 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 12312,86 грн, з них: 3050,00грн – тіло кредиту, 2636,73 грн – заборгованість за процентами, нарахованими за 91 день з 13.09.2025 до 12.12.2025; 526,125 грн – сума заборгованості за комісією; 6100,00 грн – пеня.
З урахуванням зменшених позовних вимог позивачем заявлена до стягнення заборгованості в розмірі 6212,86 грн, з них: 3050,00 грн – тіло кредиту, 2636,73 грн – заборгованість за процентами, 526,125 грн – сума заборгованості за комісією.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.
Позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України).
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» ( далі – Закону).
Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Суд встановив, що кредитні договори, про які йдеться у справі, за формою відповідають вимогам законодавства, підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису.
ОСОБА_1 при укладенні договорів пройшов ідентифікацію за паспортними даними, ідентифікаційним кодом, номером мобільного телефону, погодилася на запропоновані умови кредитування і скористався кредитними коштами, які були перераховані на його картковий рахунок, а також двічі пролонгував договір №71639838 від 12.07.2025 шляхом внесення платежів на повернення заборгованості за відсотками.
Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Факт укладення обох кредитних договорів та отримання коштів відповідачем не оспорюється.
При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергового платежу позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору ( частина перша – четверта статті 1056-1 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до вимог частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
На підставі наданих позивачем доказів суд встановив, що позивач за обома кредитними договорами №71693838 від 12.07.2025 та №6513489 від 13.09.2025 проводив нарахування процентів за користування кредитними коштами в межах обумовленого договорами строку кредитування і за ставками які відповідають як умовам Договорів, так і вимогам частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
ОСОБА_1 у відзиві на позов просив звільнити його від сплати процентів, як військовослужбовця на підставі частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На підтвердження перебування на військовій службі надав довідку № 1655/5 від 12.12.2025 про перебування на навчанні в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
Проте до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо звільнення від сплати процентів за користування кредитом з огляду на таке.
Згідно з частиною п`ятнадцятою статті 14 цього Закону в редакції, чинній на час укладення договору, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
За змістом Закону пільга поширюється на дві категорії військовослужбовців: 
перша - це військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; 
друга - це інші військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду.
Для першої категорії військовослужбовців щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову. 
Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, то необхідно підтвердити перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. 
Відповідно до ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» навчання курсантів вищих військових навчальних закладів віднесено до військової служби. 
В розумінні ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» курсанти віднесені до другої категорії військовослужбовців, отже для отримання пільги необхідно надати передбачені законодавством документи на підтвердження участі у заходах оборони держави.
Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61- 10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014 у № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. 
Відповідач належних документів суду не надав, як не надав доказів із зверненням до позивача із заявою про списання процентів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відтак вимога про стягнення з відповідача відсотків за обома кредитами у заявленому розмірі підлягає до задоволення.
Також є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за надання кредитів з огляду на таке.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Наведене узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.
Отже, відповідно до наведених положень вказаного Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту.
Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору.
В силу частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Сплата комісії була передбачена умовами договору №71693838 від 12.07.2025 в розмірі 450 грн та договору №6513489 від 13.09.2025 в розмірі 526,13 грн.
Ураховуючи наведене позов з урахуванням зменшених позовних вимог належить задовольнити в повному обсязі.
Щодо судових витрат.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.
Позивачем сплачений судовий збір за ставкою для позовів, поданих через систему «Електронний суд», в розмірі 2662,40 грн, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України).
Позивачем заявлено до стягнення 4500 грн витрат на правничу допомогу. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правової допомоги №20-08/25 від 20.08.2025, Витяг з Акту №2-МК приймання-передачі наданої адвокатом Ткаченко Ю.О. правничої допомоги із зазначенням вартості наданих послуг у цій справі. 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати на професійну правничу допомогу несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами (ст.133, ст. 141 ЦПК України)
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.
Обсяг і розмір витрат на правничу допомогу входить в предмет доказування.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Однак для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Крім того, відповідно до статті 137 ЦПК України суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони за критерієм співмірності із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі визначених у ст.137, 141 ЦПК України критеріїв.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04).
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Позивачем включені до відшкодування послуги з вивчення наявних документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції в розмірі 500 грн, які на переконання суду відносяться до робіт по складанню позовної заяви та формування додатків до неї, ціна якої визначена у розмірі 4000 грн. 
Враховуючи характер спірних правовідносин, малозначність справи, розмір заявленої кредитної заборгованості, обсяг правничої допомоги, яка реально та фактично була необхідною для захисту інтересів позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу. 
Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 158, 247, 268, 274-278 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 509, 526, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1055, 1054 Цивільного кодексу України, суд
У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість в розмірі 10562 (десять тисяч п`ятсот шістдесят дві) гривні 86 копійок, з яких: 
- за кредитним договором № 71639838 від 12.07.2025 у сумі 4350 грн, з них 3000 грн – заборгованість за основною сумою боргу; 900 грн — заборгованість за процентами, 450 грн — комісія;
- за кредитним договором №6513489 від 13.09.2025 у сумі 6212,86 грн, з них: 3050,00 грн – тіло кредиту, 2636,73 грн – заборгованість за процентами, 526,125 грн – сума заборгованості за комісією. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору та 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», код ЄДРПОУ 39861924, адреса: м.Київ, площа Арсенальна, 1Б.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складене 18.05.2026.

Головуючий	Т. В. ДЕНИСЮК