СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Харків Справа № 905/1149/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І. , суддя Хачатрян В.С.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича (вх. №443 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.02.2026 у справі № 905/1149/25 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги», ЄДРПОУ 42086719 (вул. Січових стрільців, 4Д, м. Дніпро, 49001)
до Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 94 686,31 грн,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача – Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича, про стягнення 94 686,31 грн, з яких 94 616,32 грн – основний борг, 69,99 грн – 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач з 01.01.2019 приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» на умовах Комерційної пропозиції «Універсальна» для малих непобутових споживачів, шляхом споживання електричної енергії та сплати рахунків за особовим рахунком № 2046. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав повністю та поставив відповідачу електричну енергію у квітні, травні 2022 року (далі – спірний період) у загальному обсязі 21200 кВт*год на загальну суму 94 616,32 грн, вартість якої сплачена відповідачем не була.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.02.2026 у справі позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькі енергетичні послуги» 94 616,32 грн боргу; 69,99 грн – 3% річних; 2 422,40 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки відповідачем були сплачені рахунки позивача як постачальника універсальної послуги за постачання електроенергії на об`єкт відповідача з ЕІС-кодом точки комерційного обліку 62Z3031166861017 за період з січня 2019 по січень 2022 включно, що також свідчить про фактичне споживання електроенергії відповідачем на вказаному об`єкті, то, суд констатує, що відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах Комерційної пропозиції «Універсальна» постачальника універсальних послуг ТОВ «ДОНЕЦЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» для малих непобутових споживачів за особовим рахунком № 2046. Також відповідачем на сайті позивача було зареєстровано «Особистий кабінет» по особовому рахунку № 2046 щодо об`єкту «офис», розташованого за адресою: Донецька обл., Бахмутський район, с. Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z3031166861017.
Водночас, суд першої інстанції констатує, що відповідачем не надані докази припинення електропостачання об`єкта відповідача, розташованого за адресою: Донецька обл., Бахмутський район, с. Новолуганське, з ЕІС-кодом точки комерційного обліку 62Z3031166861017, в спірному періоді та/або після 20.05.2022 за заявою відповідача та/або відповідної військової адміністрації в порядку, визначеному п. 8 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 13.04.2022 № 148, яке було чинним у спірному періоді. Також відповідачем не надані докази звернення до АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» як до оператора системи розподілу щодо застосування до обсягів електроенергії, спожитої в спірному періоді, коефіцієнту зниження споживання електричної енергії в порядку, визначеному зазначеним вище Положенням.
З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення 94 616,32 грн основного боргу та 3% річних, нарахованих за період з 22.09.2025 по 30.09.2025 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по сплаті електроенергії, спожитої у квітні, травні 2022 року, в розмірі 69,99 грн, нарахованих за період з 22.09.2025 по 30.09.2025, визнані судом першої інстанції обґрунтованими та були задоволені.
Фізична особа-підприємець Матковський Андрій Валерійович з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд рішення Господарського суду Полтавської області від 17.02.2026 по справі №905/1149/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, також, дослідити письмові матеріали, які долучені стороною відповідача до апеляційної скарги.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт стверджує, що заявляючи позовні вимоги позивач зазначав, що на його думку між ним та відповідачем по справі 01.01.2019 виникли договірні відносини на підставі договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2046. Сама по собі позовна заява не містила в собі чіткого найменування місця надання послуги з електропостачання.
Так, відповідно до позову об`єктом до якого надавались послуги, що є предметом даного спору є – офіс, який розташований за адресою: Донецька область, Бахмутський район селище Новолуганське, вул.Леніна, буд.1. Дані послуги з електропостачання надавались та отримувались відповідачем у квітні, травні 2022. Тобто, даним нежитловим приміщенням відповідач повинен володіти, як власник або належний користувач на підставі договору оренди.
До вказаного висновку, на думку апелянта, позивач прийшов відповідно до позову виходячи з того, що відповідач на його думку, як малий непобутовий споживач споживав електричну енергію та сплатив рахунок відповідно до копії банківської виписки від 04.03.2019. Разом з цим дана виписка не містить в собі жодних відомостей, що ФО-П Матковський А.В. здійснював платежі за спожиту саме ним електричну енергію за адресою, яка була вказана у позові: АДРЕСА_2 . Тобто дана роздруківка не є платіжним документом, яка може ідентифікувати безпосередній платіж відповідача за послуги з постачання електроенергії по приміщенню, яке зазначене у позові і не може бути належним доказом по справі, який безсумнівно буде підтверджувати наявність договірних відносин.
Апелянт звертає увагу на те, що позивачем не було надано доказів щодо підтвердження у відповідача права суб`єктності на наведене вище приміщення. Не надано копій документів, які підтверджували наявність технічних умов для приєднання до мережі електропостачання, що в свою чергу вимагало доказів законності володіння чи користування приміщенням. З цього приводу суд першої інстанції залишав вже під час розгляду справи, позовну заяву позивача без руху зобов`язуючи останнього надати докази того, що відповідач дійсно є належним власником чи користувачем даного приміщення. Ці вимоги суду позивачем повністю виконані не були. 
Як вказує апелянт, відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2014 по справі №219/5893/2013-ц позов Артемівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Новолуганської сільської ради Артемівського району Донецької області до ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача та передачу його Новолуганській сільській раді Артемівського району Донецької області був задоволений. Було витребувано з володіння ОСОБА_1 81/100 частки - чотири поверхи (2,3,4,5) будинку квартирного типу (гуртожитку) розташованого за адресою: квартал Молодіжний, буд. 13 та передано Новолуганській сільській раді Артемівського району Донецької області. З часу набрання законної сили даного рішення приміщення, на які надавалась послуга з електропостачання, що є предметом спору належала та належить Новолуганській сільській раді Бахмутського району Донецької області та знаходиться на її балансі. Відповідачу ФО-П Матковському А.В. у володіння, користування не передавалась. Той факт, що позивач у своєму позові навіть зазначає не правильну назву місцезнаходження об`єкту куди надавались послуга з електропостачання свідчить про те, що позивач не володіє що як найменш з 2012 року належною інформацією про належного власника чи користувача приміщень, що взагалі ставить під сумнів законність його дій щодо надання таких послуг. Враховуючи той факт, що Новолуганська сільська рада відповідно до відомостей з Єдиного ДРЮОФО-П та ГФ 17.11.2021 припинила своє існування у зв`язку із реорганізацією. Фактичним правонаступником даної сільської ради є – Світлодарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області. Дана міська рада повинна була бути залучена до справи, як належний відповідач чи співвідповідач, оскільки саме до неї надійшли права на витребувано майно, о саме приміщення куди нібито позивачем надавались послуги з електропостачання. Але цим правом відповідно до ст.48 ГПК України наділений позивач.
Враховуючи наведене апелянт заявляє, що є встановленим той факт, що відповідач ФО-П Матковський А.В. не був належним власником чи користувачем приміщення в яке надавалась позивачем послуга з електропостачання. Оскільки відповідач ФО-П Матковський А.В. не отримував дану послугу він не може нести відповідальність за її несплату. Дана позиція узгоджується з існуючою практикою, яка викладена зокрема і в постанові Верховного суду по справі №757/29209/22-ц.
Щодо часу надання, отримання та обліку послуг з електропостачання, апелянт зазначає про таке.
Відповідно до відомостей з переліку територій, які тимчасово окуповані Російською Федерацією території України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1364 від 06.12.2022р. (зі змінами та доповненнями) в селищі UA14020050180051627 Новолуганське Світлодарської міської територіальної громади 20.05.2022 розпочались активні бойові дії, а з 25.07.2022 залишається тимчасово окупованим Російською Федерацією. 
Фактично бойові дії почали відбуватися з самого початку повномасштабного вторгнення, тобто з 24.02.2022, оскільки селище Новолуганське було розташовано у безпосередній близькості до лінії бойового зіткнення. Тобто, що якнайменш з початка травня 2022 року електроенергія до селища Новолуганське взагалі не подавалась, а значить і послуги з цього часу саме відповідачу надаватися також не могли. Наведене вище є загально-відомим фактом і узгоджується із практикою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 (справа № 908/1162/23). 
Тобто, відсутність доказів фактичного постачання електричної енергії у спірний період часу є неможливим, оскільки обов`язок оплати виникає лише за фактично спожиту енергію. Оскільки на даній території велись активні бойові дії, в подальшому територія була окупованою, позивач не може безапеляційно стверджувати про те, що дана послуга надавалась і тим більше отримувалася відповідачем. Перевірити достовірність факту надання послуги та її обліку також є неможливим. 
Відповідно до інформації, яка була надана відповідачем, починаючи з 2016 року у вказаному вище приміщенні постійно знаходились військові формування Збройних Сил України, які використовували його за своїм призначенням. Вказана інформація також могла бути надана Світлодарською міською радою. Надати інформацію щодо належного власника приміщення чи його балансоутримувача на даний час є неможливим, оскільки відповіді на адвокатський запит зв Світлодарської міської ради на час подання відзиву по справі ще не надходили. Все наведене вище було відомо суду першої інстанції, однак останній використавши формальне право не приймати відзив по справі з додатками, які підтверджували вказані вище доводи сторони відповідача.
З огляду на зазначене, сторона відповідача вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю, а по справі повинно бути ухвалено нове рішення, яким повинно бути відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2026, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.02.2026 у справі № 905/1149/25. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.02.2026 у справі № 905/1149/25 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без виклику учасників справи. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч. 2 статті 263 ГПК України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів апелянтові.
26.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 3456), в якому позивач просить апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, як малий непобутовий споживач, шляхом споживання електричної енергії та сплати рахунку (копія банківської виписки від 04.03.2019 додана до позовної заяви). Як додаткове підтвердження наявності між позивачем та відповідачем договірних правовідносин, ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» 15.01.2026 через підсистему «Електронний суд» було подано до Господарського суду Полтавської області додаткові пояснення у справі до яких додавалися виписки по рахунку від 01.07.2019, від 13.03.2020, від 30.03.2021, від 01.04.2021, від 23.02.2022 та копії рахунків позивача на оплату за спожиту електричну енергію за травень 2019, лютий 2020, лютий 2021, січень 2022, згідно яких відповідач здійснював сплату позивачу за електроенергію з посиланням на рахунки позивача № 2046 за відповідний період (місяць, рік) як на підставу платежу.
Як зазначалося у позовній заяві, відповідно до листа АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 20.10.2025 № 64/11874-вих, між АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та Фізична особа - підприємець Матковський Андрій Валерійович РНОКПП НОМЕР_1 , укладений та діє договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2046 від 01.01.2019. Відповідно до вказаного листа постачання електричної енергії здійснюється до об`єкту «офіс» за адресою Донецька обл., Бахмутський р-н, с-ще Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1, ЕІС-код площадки 62Z3031166861017. Дозволена/приєднана потужність складає 25 кВт. Отже, у Відповідача наявні окремі договірні відносини щодо розподілу (передачі) електричної енергії між ОСР (АТ «ДТЕК Донецькі електромережі») та Відповідачем, згідно з якими, ОСР здійснює облік спожитої Відповідачем електричної енергії відповідно до певного переліку точок комерційного обліку (далі – ТКО).
Позивач наголошує на тому, що обсяги спожитої електричної енергії визначає виключно ОСР на підставі власного переліку ТКО відповідача, на що позивач жодним чином не може впливати. Позивач здійснює нарахування на увесь обсяг електричної енергії, який йому передав ОСР. Відповідно до галузевого законодавства та договірних умов, позивач не впливає на визначення переліку ТКО споживача та на визначення обсягів спожитої електричної енергії. З огляду на вищевикладені положення чинного законодавства, оскільки позивач не здійснює функції з обліку електричної енергії та не визначає обсяги її споживання споживачами в силу покладених на нього функцій, останній звернувся до АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» з проханням підтвердити інформацію про фактичний обсяг спожитої електричної енергії відповідачем у квітні, травні 2022 року.
На підставі отриманих даних про спожиті відповідачем обсяги електричної енергії, позивачем сформовано та видано рахунки за квітень, травень 2022 року (спірний період) на загальну суму 94 616,32 грн, а саме: рахунок за квітень 2022 року від 04.05.2022 на суму 52 862,21 грн та рахунок за травень 2022 року від 06.06.2022 на суму 41 754,11 грн. Акти прийняття - передавання товарної продукції (електроенергії) та рахунки за спожиту електроенергію за розрахункові періоди квітень, травень 2022 року були направлені 12.09.2025 на електронну адресу відповідача. Слід зазначити, що від відповідача не надходило жодних заперечень проти факту споживання та обсягів спожитої електричної енергії за спірний період по договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 2046. Отже, належні та достовірні дані щодо фактичного обсягу спожитої електричної енергії підтверджуються документами ОСР (АТ «ДТЕК Донецькі електромережі»), які не були оскаржені Відповідачем у встановленому законом порядку.
Також позивач зазначає, що відповідно до визначення, яке наведене у Правилах роздрібного ринку електричної енергії об`єкт – це електрифікована споруда (сукупність електрифікованих споруд на одній території) або частина електрифікованої споруди, що належить суб`єкту господарювання або фізичній особі на праві власності або користування. Як зазначалося вище, АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» листом від 20.10.2025 № 64/11874-вих повідомляв, що між АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» та Фізична особа - підприємець Матковський Андрій Валерійович РНОКПП НОМЕР_1 , укладений та діє договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії № 2046 від 01.01.2019. Місцезнаходження об`єкту «офісу» на який здійснюється постачання електричної енергії знаходиться за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с-ще Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1, ЕІС-код площадки 62Z3031166861017. Дозволена/приєднана потужність складає 25 кВт. Слід зазначити, що відповідач за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 2046 неодноразово здійснював оплату за спожиту електричну енергію, що підтверджує факт користування ФОП Матковським А.В. нежитловою будівлею (офісом), розташованим за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с-ще Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1. Таким чином, наведені обставини у своїй сукупності підтверджують факт користування відповідачем вказаним приміщенням та споживання електричної енергії.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила такі обставини справи..
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 14.06.2018 № 429, ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» (Позивачу) видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. 
ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» (Позивач), яке створене у результаті здійснення заходів з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, з 01.01.2019 виконує функції постачальника універсальних послуг, протягом періоду, визначеного абзацом четвертим пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», зокрема, виконував відповідні функції у спірному періоді.
На офіційному сайті Позивача (https://www.dn.yasno.com.ua) розміщено публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та комерційні пропозиції до нього (а.с.12-21, 1т.).
Між відповідачем (як споживачем) та АТ «ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (як Оператором системи розподілу електроенергії) був укладений та з 01.01.2019 діяв договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії №2046 від 01.01.2019 щодо об`єкту «офис», розташованого за адресою: Донецька обл., Бахмутський район, с. Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1, ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z3031166861017; дозволена/приєднана потужність 25 кВт. Зазначений договір діяв, зокрема, і протягом спірного періоду (квітень-травень 2022). 
Зазначена обставина підтверджується змістом листів АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 20.10.2025 № 64/11874-вих (а.с.30, 1т.) та від 05.02.2026 за № 64/1421-вих (а.с.193, 1т.), копії яких додані до позовної заяви та до доповнень до позовної заяви, наданих позивачем на виконання ухвали суду від 29.01.2026 про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до п.5.10. Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. 
Відповідно до п.5.5 Комерційної пропозиції, розрахунок (оплата) за спожиту електричну енергію має здійснюватися Споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду, не залежно від отримання рахунку. 
Рахунок за фактичне споживання формується Споживачем самостійно в сервісі «Особистий кабінет» не пізніше 24 годин після закінчення розрахункового періоду. У разі не отримання Споживачем рахунку, Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, в установлені даним розділом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим Споживачем. (п.5.7, 5.8 Комерційної пропозиції).
Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п.5.8 Договору).
Як свідчать надані позивачем виписки по рахунку від 04.03.2019 (а.с.23), від 01.07.2019, від 13.03.2020, від 30.03.2021, від 01.04.2021, від 23.02.2022 та копії рахунків позивача на оплату за спожиту електричну енергію за травень 2019, лютий 2020, лютий 2021, січень 2022 (а.с.168-192), відповідач здійснював сплату позивачу за електроенергію, спожиту в період з січня 2019 по січень 2022 з посиланням на рахунки позивача № 2046 за відповідний період (місяць, рік) як на підставу платежу.
Відповідачем як споживачем електричної енергії, були внесені свої персональні дані (ЄДРПОУ, податковий номер, юридична адреса, поштова адреса: Артемівський (Бахмутський) район, с. Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1, адреса електронної пошти та номери мобільних телефонів) до сервісу «Особистий кабінет» з зазначенням особового рахунку № 2046, що підтверджується скріншотом відповідної сторінки в мережі Інтернет (а.с.36).
Позивач поставив Відповідачу електричну енергію у квітні 2022 року в обсязі 10847 кВт*год; у травні 2022 року в обсязі 10353 кВт*год, тобто у загальному обсязі 21200 кВт*год, що підтверджується інформацією щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії від 19.09.2025, яку надано оператором системи розподілу (виконував функції адміністратора комерційного обліку) АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» листом від 14.08.2025 №67/9081-вих та додатками до нього (а.с.27-29), в яких відображені обсяги споживання електроенергії об`єктом Відповідача з ЕІС-кодом точки комерційного обліку 62Z3031166861017.
На підставі отриманих даних про спожиті Відповідачем обсяги електричної енергії, Позивачем сформовано та видано рахунки за квітень, травень 2022 року (спірний період) на загальну суму 94 616,32 грн, а саме: рахунок за квітень 2022 року від 04.05.2022 на суму 52 862,21 грн; рахунок за травень 2022 року від 06.06.2022 на суму 41 754,11 грн. 
Позивачем були направлені Акти прийняття передавання товарної продукції (електроенергії) за квітень-травень 20222 та рахунки за спожиту електроенергію за розрахункові періоди квітень, травень 2022 року на електронну адресу відповідача 12.09.2025 (а.с.33, 1т.).
Відповідні акти та рахунки були доступні відповідачу у сервісі «Особистий кабінет», що Відповідачем не заперечується.
Відповідач не виконав в повному обсязі свої зобов`язання зі сплати вартості спожитої електричної енергії в спірному періоді (квітень, травень 2022 року), в зв`язку з чим позивачем заявлені вимоги про стягнення 94 616,32 грн боргу та 3% річних, нарахованих за період з 22.09.2025 по 30.09.2025 на суму 69,99 грн відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.
Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю, що стало підставою для звернення відповідача до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає про таке.
Предметом судового розгляду даної справи є вимога ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» про стягнення з Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича заборгованості за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії №2046 від 01.01.2019 у сумі 94 686,31 грн, з яких 94 616,32 грн – основний борг, 69,99 грн – 3% річних. Підставою позовних вимог є порушення ФОП Матковським А. В. умов договору № 2046 від 01.01.2019 в частині своєчасної оплати наданих послуг, а саме: поставленої електричної енергії в період з квітень-травень 2022 року.
Натомість предметом апеляційного розгляду є перевірка законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яким позов було задоволено повністю.
Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що між сторонами існував чинний договір постачання електричної енергії, укладений шляхом приєднання до комерційної пропозиції, що підтверджується фактом споживання електроенергії та оплатою рахунків у 2019, 2020, 2021 роках і на початку 2022 року. У період з квітня по травень 2022 року позивач постачав відповідачу електроенергію, обсяги якої підтверджені актами приймання-передачі та даними від оператора системи розподілу.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із продажем електричної енергії, здійснюється Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 і безпосередньо договором.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами статей 11, 509 ЦК України, зобов`язання виникають, зокрема, з договору.
В даному випадку спірні правовідносини сторін виникли на підставі укладеного між ними договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2046 від 01.01.2019, який за своєю правовою природою є договором енергопостачання, визначає порядок та умови постачання електричної енергії.
Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України (чинний на момент укладення договору від 01.01.2019 №2046, та виникнення спірних правовідносин), за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із матеріалів справи вбачається, що укладений між ФОП Матковським А. В. та ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» договір про постачання електричної енергії від 01.01.2019 є договором приєднання у розумінні приписів ЦК України.
Умови укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 2046 від 01.01.2019 розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (далі по тексту - ПРРЕЕ).
Положеннями ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
За умовами Розділу 4 ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів.
Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
За змістом п. 4.7. ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі: 1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку; 3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. За наявності відповідного устаткування проведення оплати може бути реалізоване із застосуванням картки попередньої оплати.
Згідно п. 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).
Відповідно до п. 2.3.11 ПРРЕЕ комерційний облік на роздрібному ринку електричної енергії організовується адміністратором комерційного обліку (далі - АКО) та здійснюється постачальниками послуг комерційного обліку відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку електричної енергії та ПРРЕЕ.
Пунктом 4.12 ПРРЕЕ визначено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку електричної енергії (далі - ККОЕЕ), про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Відповідно до п.10 ПРРЕЕ до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії виконує відповідний оператор системи розподілу (далі - ОСР).
Згідно з п. 9.14.1 ККОЕЕ адміністратор комерційного обліку має передавати адміністратору розрахунків та учасникам ринку сертифіковані дані комерційного обліку в обсязі необхідному та достатньому для проведення ними розрахунків та виставлення рахунків своїм контрагентам.
Відповідно до п. 12.4.4 ККОЕЕ до дати запуску інформаційного обміну між учасниками ринку через Датахаб функції щодо ведення реєстрів точок комерційного обліку, а також приймання результатів вимірювання (показів лічильників) від учасників ринку та/або ППКО, обробки, формування, профілювання, валідації, агрегації та передачі даних комерційного обліку для розрахунків на ринку виконують оператори системи за місцем провадження ними господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії.
При здійсненні спірних нарахувань позивачем використовувалась надана ОСР інформація про спожиті відповідачем обсяги електричної енергії, дані від якого є пріоритетними згідно галузевого законодавства, а саме - п. 8.6.15 ККОЕЕ встановлено, що дані, отримані від споживача, при проведенні процедур їх перевірки та в розрахунках мають менший пріоритет ніж виміряні дані з контрольних лічильників або дані, отримані безпосередньо оператором системи або ППКО.
Так матеріалами справи підтверджується, що на запит позивача щодо фактично спожитої відповідачем електроенергії, ПрАТ «ДТЕК Донецькі електромережі» повідомило фактичний (звітній) обсяг споживання за період з квітня по травень 2022 по точці комерційного обліку споживача з ЕІС-кодом 62Z3031166861017, відповідно до яких за квітень 2022 спожито 10847 кВт/год, за травень спожито 10353 кВт/год, тобто у загальному обсязі 21200 кВт/год (а.с. 27-29).
Судами встановлено, що вказані у акті та рахунку обсяги споживання відповідають даним, отриманим від оператора системи розподілу. Таким чином, позивачем врахована спожита електрична енергія з урахуванням отриманих даних від ОСР, що відповідає нормам чинного законодавства.
Також судами встановлено, що у виконання договору позивач поставив відповідачу електричну енергію за період квітень-травень 2022 на загальну суму 94616,32 грн.
З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За приписом ст.76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Факт отримання електроенергії у вказаних вище об`ємах не спростований відповідачем в розумінні ст.ст. 76-77 ГПК України належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, як і не надано доказів оскарження вказаних у рахунку постачальника обсягів спожитої електроенергії чи доказів звернення щодо отримання роз`яснень стосовно обсягів споживання електроенергії.
Передання позивачем електроенергії відповідачу за договором надає позивачу законне очікування, що вартість поставленої електроенергії за цим договором буде оплачена, виходячи з погодженої сторонами вартості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п.5.10. Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем. 
Відповідно до п.5.5 Комерційної пропозиції, розрахунок (оплата) за спожиту електричну енергію має здійснюватися Споживачем у строк не більше 5 робочих днів після закінчення розрахункового періоду, не залежно від отримання рахунку. 
Рахунок за фактичне споживання формується Споживачем самостійно в сервісі «Особистий кабінет» не пізніше 24 годин після закінчення розрахункового періоду. У разі не отримання Споживачем рахунку, Споживач здійснює оплату за спожиту електричну енергію, в установлені даним розділом строки, за платіжним документом, самостійно оформленим Споживачем. (п.5.7, 5.8 Комерційної пропозиції).
Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць (п.5.8 Договору).
Визначений позивачем строк оплати виставленого рахунку за спожиту електроенергію №2046 за Квітень 2022 року від 04.05.2022; Кінцева дата сплати – 12.05.2022; та виставленого рахунку за спожиту електроенергію № 2046 за Травень 2022 року від 06.06.2022; Кінцева дата сплати – 13.06.2022 – відповідає вищевикладеним умовам договору і комерційної пропозиції.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 94616,32 грн, з огляду на відсутність доказів її сплати відповідачем.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).
З огляду на викладене суд встановив, що нарахування 3% річних у розмірі 69,99 грн здійснено правильно за відповідний період прострочення, виходячи із загальної суми боргу 94616,32 грн. Позовні вимоги щодо стягнення 3% річних були задоволені повністю, і колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо їх обґрунтованості.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що між сторонами існували договірні правовідносини у сфері постачання електричної енергії, що виникли внаслідок приєднання відповідача до комерційної пропозиції позивача, що підтверджується фактичним споживанням електроенергії та оплатою перших рахунків. Обставини постачання електроенергії у період з квітня по травень 2022 року належним чином підтверджені актами приймання-передачі та даними оператора системи розподілу, які відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку електричної енергії мають пріоритетну доказову силу. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обґрунтованості позовних вимог і задовольнив їх у повному обсязі
Щодо прийняття доказів на стадії апеляційного розгляду.
Скаржник просить апеляційний суд дослідити письмові матеріали, які долучені стороною відповідача до апеляційної скарги. Як вказує, апелянт до суду направлялись докази безпідставності заявлених позовних вимог, зокрема і письмові докази. Разом з цим, суд першої інстанції не прийняв їх до уваги посилаюсь на пропуск стороною відповідача строків на подання відповідного відзиву по справі. На думку відповідача обов`язком суду при розгляді справи є не тільки формальне та принципове дотримання, як в даному випадку строків на подачу відзиву по справі, а ще і дотримання принципів всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
З приводу цього апеляційний суд зазначає про таке.
Відповідно до приписів ч. 1, ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до приписів ч. 8 ст. 165 ГПК України (далі - ГПК України), відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.
За змістом частин 1, 2, 4 ст. 119 ГПК України поновленим може бути процесуальний строк, встановлений законом, а встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч. 1ст. 113 ГПК України).
Згідно п.1 ч.1 ст.178 ГПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За визначенням п. 5, 11 ч. 6 ст. 242 ГПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.12.2025 відкрито провадження у справі № 905/1149/25, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; запропоновано відповідачу не пізніше 15 днів з дня вручення цієї ухвали надати суду відзив на позов. Отже, строк на подання відзиву сплинув 23.12.2025.
29.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому не заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву. Після винесення ухвали від 13.01.2026, якою суд першої інстанції обґрунтовано залишив відзив на позовну заяву без розгляду як такий, що поданий з пропуском строку для його подання без клопотання про його поновлення, апелянт не заявив клопотання про поновлення процесуального строку. 
Зважаючи на вищезазначене, апеляційний суд констатує, що апелянт просить долучити до матеріалів справи докази, які були подані з відзивом на позовну заяву, однак не були прийняті судом першої інстанції, через залишення відзиву на позовну заяву без розгляду. 
Апелянт мав процесуальну можливість заявити клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву. Проте, відповідач наданим йому процесуальним правом не скористався, клопотання про поновлення строку не заявив. Відтак, просить прийняти вказані докази на стадії апеляційного перегляду справи. Проте, такі докази не є доказами, що не були подані до суду першої інстанції у розумінні ч. 3 ст. 269 ГПК України. А тому, колегія суддів, відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про долучення до справи доказів.
Щодо доводів апелянта про відсутність у ОСОБА_2 права власності на об`єкт, щодо якого здійснюється постачання електроенергії за договором № 2046 від 01.01.2019.
Скаржник заявляє про те, що позивач не знає чіткого найменування місця надання послуг, не володіє актуальною інформацією, щодо об`єкту, до якого здійснюється постачання електричної енергії, а також не надав доказів щодо підтвердження у відповідача права власності на наведене вище приміщення.
Апелянт вважає, що копія банківської виписки від 04.03.2019, яка надана позивачем, не містить в собі жодних відомостей, що ФО-П Матковський А.В. здійснював платежі за спожиту саме ним електричну енергію за адресою, яка була вказана у позові: АДРЕСА_2 . На думку апелянта, дана роздруківка не є платіжним документом, яка може ідентифікувати безпосередній платіж відповідача за послуги з постачання електроенергії по приміщенню, яке зазначене у позові і не може бути належним доказом по справі, який безсумнівно буде підтверджувати наявність договірних відносин.
З приводу вказаних вище доводів апеляційний суд зазначає про таке.
Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 Господарського процесуального кодексу України, втрачає сенс (такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21)».
Як встановлено судами, договір між сторонами укладено 01.01.2019 № 2046. Апелянтом не надано жодних доказів, що могли заперечувати наявність і дійсність укладеного договору між сторонами. На противагу, позивачем надано належні і достатні докази щодо укладення такого договору.
Усі копії банківських виписок, що були надані позивачем по справі, дійсно не є платіжними документам, проте зазначені виписки підтверджують той факт, що на рахунок позивача відповідачем було перераховано кошти, як «за спожиту електричну енергію № 2046» (а.с. 23, 1 т.), «оплата за електроенергію № 2046»(а.с.115 на звороті, 1 т.), «згідно рахунку за електроенергію №2046»(а.с. 120 на звороті, 131, 1 т.). У всіх виписках міститься ПІБ відповідача – ОСОБА_2 . Апелянт не заперечує той факт, що рахунки за 2019, 2020, 2021 роки та січень 2022 року були сплачені саме ФОП Матковським А. В. за договором № 2046, оскільки саме така інформація міститься у призначенні платежу.
Отже, у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, такі виписки вказують на те, що відповідач належно виконував умови договору від 01.01.2019 № 2046 та вчасно сплачував рахунки, надіслані позивачем.
На додачу, апелянтом не спростовано, що рахунки сплачені ним у 2019 – 2022 роках за договором № 2046 від 01.01.2019 стосуються оплати за послуги електропостачання за іншим об`єктом, тобто сплачені за постачання електроенергії до іншого будинку/приміщення.
Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідачем на сайті позивача було зареєстровано «Особистий кабінет» по особовому рахунку № НОМЕР_2 щодо об`єкту «офис», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z3031166861017.
Суд допускає, що до/після укладення вказаного договору відповідачем було зареєстровано «Особистий кабінет» на сайті позивача, і, відповідно, саме відповідач вніс данні стосовно місцезнаходження об`єкта, до якого здійснювалось постачання електричної енергії за договором № 2046. 
Так, на скриншоті (а.с. 36, 1 т.) «Особистого кабінету» відповідача на сайті позивача https://dn.yasno.ua/ зазначено наступні реквізити споживача: 
Особовий рахунок № НОМЕР_2 ;
Найменування - ФОП Матковський А. В.;
ЄДРПОУ - НОМЕР_1 ;
Юридична адреса - р-н. Артемівський, с. Новолуганське, квартал Комсомольський, буд. 27, кв. 17;
Поштова адреса р-н Артемівський, с.Новолуганське, вул. Леніна, буд 1.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що Артемівський р-н Донецької області було перейменовано на Бахмутський р-н постановою Верховної ради України від 04.02.2016 № 984-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів».
Як вбачається зі змісту листа АТ «ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 20.10.2025 № 64/11874-вих: «На теперешній час між АТ «ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» та Фізична особа-підприємець Матковський Андрій Валерійович (скорочено ФОП Матковський А. В.) ЄДРПОУ НОМЕР_1 , укладений та діє договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (надалі – Договір) №2046 від 01.01.2019 на об`єкт: місцезнаходження об`єкту «офіс» за адресою Донецька обл., Бахмутський р-н, с-ще Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1, ЕІС-код площадки 62Z3031166861017.».
Отже, докази, надані позивачем, у сукупності дають суду підстави вважати, що договір № 2046 від 01.01.2019 було укладено щодо приміщень розташованих за адресою: Донецька обл., Бахмутський район, с. Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1.
За загальним правилом, встановленим п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
З-поміж іншого, постановою КМУ від 08.10.1992 № 572 затверджено Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, де вказано, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.7). 
За таких обставин, було б дивно як би відповідач уклав договір про надання послуги з постачання електричної енергії не до належних йому на праві власності приміщень.
Відтак, колегія судів констатує той факт, що між сторонами було укладено договір про постачання електричної енергії №2046 від 01.01.2019 на об`єкт, що розташований за адресою Донецька обл., Бахмутський район, с. Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1. Споживачем за вказаним договорм є ФОП Матковський А. В, на якого покладено обов`язок щодо своєчасної та повної оплати електричної енергії, а тому вищевикладені доводи апелянта вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи.
Щодо твердження апелянта про те, що приміщення за адресою Донецька обл., Бахмутський район, с. Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1 фактично належали Новолуганській сільській раді Бахмутського району Донецької області, а потім за правонаступництвом – до Світлодарської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області.
Апелянт наголошує, що приміщення, до яких здійснювалось електропостачання за адресою Донецька область, Бахмутський район, селище Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1 належать Новолуганській сільській раді Бахмутського району Донецької області та знаходиться на її балансі відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2014 у справі 219/5893/2013-ц (дата набрання законної сили – 09.06.2015). Новолуганська сільська рада відповідно до відомостей з Єдиного ДРЮОФО-П та ГФ 17.11.2021 припинила своє існування у зв`язку із реорганізацією. Фактичним правонаступником даної сільської ради є – Світлодарська міська військова адміністрація Бахмутського району Донецької області. Дана міська рада повинна була бути залучена до справи, як належний відповідач чи співвідповідач, оскільки саме до неї надійшли права на витребувано майно, а саме приміщення куди нібито позивачем надавались послуги з електропостачання. Надати інформацію щодо належного власника приміщення чи його балансоутримувача на даний час є неможливим, оскільки відповіді на адвокатський запит зв Світлодарської міської ради на час подання відзиву по справі ще не надходили. Все наведене вище було відомо суду першої інстанції, однак останній використавши формальне право не приймати відзив по справі з додатками, які підтверджували вказані вище доводи сторони відповідача.
Апеляційний суд наголошує, що спірні правовідносини стосуються саме періоду з квітня-травня 2022 року. А тому заявлена апелянтом інформація стосовно приміщень є нерелевантною, оскільки стосується періоду з 2012 по 2014 рік. 
Апелянт вказує, що на стадії розгляду в суді першої інстанції його представник звертався до Світлодарської міської ради з адвокатським запитом щодо інформації про належного власника приміщення чи його балансоутримувача, інформацію щодо належного власника приміщення чи його балансоутримувача, однак на стадії апеляційного провадження нової інформації стосовно вказаних приміщень апелянтом подано не було, як і не надано доказів, що підтверджують право власності органів місцевого самоврядування на згадані приміщення. Тому, вказані доводи відповідача апеляційний суд визнає безпідставними.
Щодо доводів апелянта про фактичне користування приміщеннями за договором №2046 військовими формуваннями Збройних силу України.
Апелянт стверджує, що відповідно до інформації, яка була надана відповідачем, починаючи з 2016 року у вказаному вище приміщенні постійно знаходились військові формування Збройних Сил України, які використовували його за своїм призначенням Крім того слід зазначити, що у спірний період часу в даних приміщеннях знаходились військові формування Збройних силу України, які виконували бойові задачі поблизу даного населеного пункту, а вже після наближення лінії фронту і в самому населеному пункті. Зокрема це були військові частини – НОМЕР_3 та інші підрозділи.
Апеляційний суд не приймає такі доводи скаржника, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно пункту 4.27. Правил роздрібного ринку електричної енергії, у разі звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити електропостачальника та оператора системи або основного споживача про намір припинити дію відповідних договорів не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договорів і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.
Дія договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії достроково припиняється у разі отримання оператором системи від нового або від попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту зміни власника (користувача) цього об`єкта.
Дія договору про постачання електричної енергії достроково припиняється у разі отримання електропостачальником від оператора системи або нового чи попереднього власника (користувача) об`єкта споживача документального підтвердження факту укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії між оператором системи і новим власником (користувачем) цього об`єкта.
У такому разі дія відповідних договорів припиняється в частині постачання та розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення дії договорів) їх дія продовжується до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.
У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору) оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів.
Отже, з огляду на викладене колегія суддів зазначає, що відповідно до положень п. 4.27 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), у разі припинення використання електроенергії або передачі об`єкта іншій особі споживач зобов`язаний повідомити про це електропостачальника та ініціювати припинення договору або зміну споживача. Таких дій відповідач не вчинив. 
Жодних доказів, що відповідач належним чином повідомив позивача про передачу приміщення у користування військовим підрозділам та/або військовій частині чи про зміну кінцевого споживача у 2016 році та у спірний період, до матеріалів справи надано не було. Відтак, відповідно до договору, саме відповідач залишався стороною зобов`язань щодо споживання та оплати електроенергії.
Щодо відсутності доказів фактичного постачання електричної енергії в спірний період до селища Новолуганське, Донецької області.
Відповідно до відомостей з переліку територій, які тимчасово окуповані Російською Федерацією території України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1364 від 06.12.2022р. (зі змінами та доповненнями) в селищі UA14020050180051627 Новолуганське Світлодарської міської територіальної громади 20.05.2022 розпочались активні бойові дії, а з 25.07.2022 залишається тимчасово окупованим Російською Федерацією. 
Фактично бойові дії почали відбуватися з самого початку повномасштабного вторгнення, тобто з 24.02.2022., оскільки селище Новолуганське було розташовано у безпосередній близькості до лінії бойового зіткнення. Тобто, що якнайменш з початка травня 2022 року електроенергія до селища Новолуганське взагалі не подавалась, а значить і послуги з цього часу саме відповідачу надаватися також не могли. Наведене вище є загально-відомим фактом і узгоджується із практикою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2025 (справа № 908/1162/23). 
Тобто, відсутність доказів фактичного постачання електричної енергії у спірний період часу є неможливим, оскільки обов`язок оплати виникає лише за фактично спожиту енергію. Оскільки на даній території велись активні бойові дії, в подальшому територія була окупованою, позивач не може безапеляційно стверджувати про те, що дана послуга надавалась і тим більше отримувалася відповідачем. Перевірити достовірність факту надання послуги та її обліку також є неможливим. 
З приводу вказаного апеляційний суд зазначає про таке.
КГС ВС у постанові від 03.10.2025 по справі № 908/1162/23 виклав таку позицію: 
« 7.21. Діюча редакція цієї норми (у відповідності до змін, внесених Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" № 3050-IX від 11.04.2023) вказує, що дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, які передбачені у пункті 3 частини першої статті 3 цього Закону (ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»), визначаються у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
7.23. 06.12.2022 Кабінет Міністрів України затвердив постанову "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", відповідно до якої перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони України з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
7.25. Однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України») правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону, має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася.
7.28. Об`єднана палата, з врахуванням висновків викладених в пунктах 7.3 - 7.26 цієї постанови, вважає, що підставою для відмови в позову у цій справі, враховуючи положення статті 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", є заборона передачі електроенергії відповідачу, оскільки факт тимчасової окупації міста Мелітополь є загальновідомим фактом, що не потребує окремого доказування у даному судовому провадженні.».
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 було затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Так, сел. Новолуганське Світлодарської міської територіальної громади Бахмутського р-ну Донецької області (код UA14020050180051627) було віднесено до категорії «Території активних бойових дій», де датою початку бойових дій вказано 20.05.2022, а датою їх завершення є 25.07.2022. З 26.07.2022 сел. Новолуганське віднесено до категорії «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України». 
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На думку колегії суддів, позивач дотримався положень ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і не здійснював постачання електроенергії до сел. Новолуганське в період тимчасової окупації. Про це, зокрема, свідчить поведінка позивача, оскільки він заявляє позовні вимоги що стосуються періоду до кінця травня 2022 року, що співпадає з моментом виникнення активних бойових дій у селищі. З огляду на вказане, апеляційний суд вважає, що подальше нарахування позивачем заборгованості за договором було припинено, оскільки з червня 2022 року через активні бойові дії здійснення електропостачання було неможливим.
Разом з тим, позивачем, як було вказано вище, доведено факт здійснення електропостачання до об`єкта за договором № 2046, який знаходиться в сел. Новолуганське, а саме: надано акти прийняття-передавання товароної продукції (електроенергії) між ТОВ «Донецькі енергетичні послуги» та ФОП Матковським А. В. за травень 2022 (а.с. 31, 1т.) та за квітень 2022 (а.с.31 на звороті, 1т.), де вказано ЕІС-код точки обліку 62Z3031166861017, який віповідно до листа АТ «ДТЕК ДОНЕЦЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» від 20.10.2025 № 64/11874-вих пов`язаний з об`єктом «офіс» за адресою: Донецька обл., Бахмутський р-н, с-ще Новолуганське, вул. Леніна, буд. 1.
Також АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» підтверджені обсяги споживання електроенергії об`єктом відповідача з ЕІС-кодом точки комерційного обліку 62Z3031166861017 у квітні 2022 року в кількості 10847 кВт*год, у травні 2022 року в кількості 10353 кВт*год, тобто у загальному обсязі 21200 кВт*год.
Як було встановлено судами, відповідачем не надані докази звернення до АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» як до оператора системи розподілу щодо застосування до обсягів електроенергії, спожитої в спірному періоді, коефіцієнту зниження споживання електричної енергії в порядку, визначеному зазначеним вище Положенням (зокрема, в зв`язку з пошкодженням/руйнуванням електроустановки споживача до непридатного для споживання стану внаслідок активних бойових дій).
Таким чином, доводи апелянта стосовно відсутності доказів щодо надання послуги з постачання електричної енергії є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи.
За таких обставин, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 17.02.2026 у справі № 905/1149/25 , яке відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, має бути залишене без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 77, 86, 129, 240, 269, 270, п.1 ч. 1 ст. 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Матковського Андрія Валерійовича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 17.02.2026 у справі №905/1149/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повна постанова складена 12.05.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян