ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 червня 2026 року	Справа №160/9469/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 14.04.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, в якій позивач просить суд:
- визнати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179), оформлене протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 31.01.2026 року №2026-0131-1613-3004-0 протиправним.
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179) прийняти нове рішення, пов`язати захворювання "Тампонада серцевої сорочки. Аневризма грудної аорти, розірвана", що призвели до смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що оскаржуване рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України є таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, без належного, повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи, без належної оцінки сукупності медичних документів, що підтверджують розвиток у військовослужбовця захворювання в період проходження військової служби та безпосередньої участі у заходах із забезпечення оборони України. Позивач вважає, що при прийнятті спірного рішення ЦВЛК фактично проігноровано обов`язкові для врахування медичні дані, які свідчать про відсутність у ОСОБА_2 хронічних кардіологічних скарг до початку військової служби та їх раптову появу саме у період перебування в умовах підвищеного фізичного та психоемоційного навантаження, пов`язаного із виконанням обов`язків із захисту Батьківщини. Крім того, оскаржуване рішення прийняте без дотримання вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зокрема щодо обов`язку повного дослідження причинно-наслідкового зв`язку між умовами проходження військової служби та виникненням (або розвитком) захворювання, що призвело до смерті військовослужбовця. Водночас ЦВЛК безпідставно звузила предмет оцінки до формального встановлення зв`язку із проходженням військової служби, не дослідивши належним чином питання участі у бойових діях, інтенсивності навантаження, тривалості стресового впливу та відсутності належного медичного спостереження, що у своїй сукупності має істотне значення для правильного вирішення питання про причинний зв`язок захворювання. Таким чином, позивач вважає, що спірне рішення є необґрунтованим, формальним, прийнятим без урахування всіх юридично значимих обставин, а отже таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню в судовому порядку.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2026 року зазначена вище справа розподілена та 16.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
17.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Витребувано у Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України: засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії від 31 січня 2026 року №2026-0131-1613-3004-0; засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії усіх документів, які слугували підставою для прийняття протоколу від 31 січня 2026 року №2026-0131-1613-3004-0. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 18.05.2026 року. Судом попереджено Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. 
26.06.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи на 30 днів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 - є дружиною військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 02.04.2022 року та військовим квитком серії НОМЕР_3 від 29.09.1984 року.
3 15.01.2023 року по 21.11.2023 року ОСОБА_2 перебував на посаді оператора відділення радіорозвідки взводу радіорозвідки та з 20.11.2023 року отримав звання молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 . 
З 22.11.2023 року по 19.01.2024 року ОСОБА_2 перебував на посаді начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 . Вказане підтверджується наказом №14 від 14.01.2023 року, наказом №16 від 15.01.2023 року, наказом №44 від 13.02.2024 року.
За період служби ОСОБА_2 відпустка надавалася тільки 1 раз з 01.12.2023 року по 15.12.2023 року, що підтверджується відпускним квитком №150 від 30.11.2023 року та наказом №14 від 14.01.2023 року. 
Фактично, за весь період проходження військової служби ОСОБА_2 не мав можливості для повноцінного відпочинку та відновлення стану здоров`я, що в умовах інтенсивних навантажень та участі у заходах оборони держави суттєво підвищує ризик розвитку тяжких серцево-судинних захворювань.
З 23.04.2022 року по 10.10.2022 року, з 07.05.2023 року по 13.11.2023 року ОСОБА_2 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №360 від 11.03.2023 року, довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №2020/22/1178 від 22.08.2024 року та посвідченням серії НОМЕР_4 від 24.10.2023 року.
19.01.2024 року ОСОБА_2 вперше за період проходження військової служби в робочий час звернувся по медичну допомогу у зв`язку із поганим самопочуттям, гострим болем у ділянці серця, що підтверджується медичною характеристикою від 01.02.2024 року
Зазначене свідчить про те, що до моменту різкого погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 фактично не отримував належного медичного нагляду, а захворювання мало прихований перебіг та проявилось у критичній формі саме під час виконання обов`язків військової служби.
19.01.2024 року в 11:00 год Ліщенка госпіталізували, однак, незважаючи на надану медичну допомогу, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер у реанімації Павлоградської лікарні інтенсивної терапії №4 Дніпропетровської області, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №47 від 20.01.2024 року, довідкою про причину смерті №47 від 20.01.2024 року, сповіщенням сім`ї №1636 від 22.01.2024 року, епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №590, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 22.01.2024 року
В епікризі із медичної карти стаціонарного хворого №590 ОСОБА_2 діагностовано: “Розшаровуюча аневризма висхідного відділу грудної аорти”. При цьому зазначено про ускладнення основного діагнозу: “Розрив аневризми. Тампонада серцевої сорочки. Альвеолярний набряк легенів. Застійне венозне повнокров`я паренхіматозна дистрофія внутрішніх органів. Набряк головного мозку” та супутні захворювання: “Гіпертонічна хвороба. Кардіосклероз атероскларотичний. Пневмосклероз”.
24.05.2024 року за результатом проведеного засідання військово-лікарської комісії встановлено, що захворювання “Тампонада серцевої сорочки. Аневризма грудної аорти, розірвана”, яке призвело до смерті та причина смерті пов`язані з проходженням військової служби, що підтверджується витягом з протоколу засідання штатної 20 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №2075 від 24.05.2024 року
Не погоджуючись із встановлений причинним зв`язком смерті позивач 26.11.2025 року подала скаргу до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України.
Водночас, Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України за результатами розгляду скарги позивача протоколом від 31.01.2026 року №2026-0131-1613-3004-0 відмовлено у задоволенні скарги та залишено без змін висновок регіональної ВЛК.
З вказаного протоколу вбачається наступне. Підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 згідно скарги від 26.11.2025 щодо перегляду постанови про причинний зв`язок смерті молодого сержанта ОСОБА_2 за протоколом засідання 20 РВЛК від 24.05.2024 № 2075, і відміни або скасування та прийняття іншої постанови про причинний зв`язок захворювання та причини смерті відповідно до підпункту "д" пункту 21.5 глави 21 розділу 11 Положення у формулюванні "Захворювання, яке призвело до смерті та причина смерті, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини, на підставі наданих документів, не встановлено. Причинний зв`язок смерті за протоколом засідання 20 РВЛК від 24.05 2024 № 2075 - ЗАЛИШИТИ БЕЗ ЗМІН. Додатково повідомлено, що згідно підпункту 2.3.5 пункту 2.3 глави 2 розділу 1 Положення, рішення, постанови Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Крім того, в оскаржуваному документі військово-лікарська комісія пов`язала “Тампонада серцевої сорочки. Аневризма грудної аорти, розірвана” із проходженням військової служби, а не із захистом Батьківщини.
Відтак, позивач вважає, що вказане рішення прийнято без належного врахування всієї сукупності медичних документів, довідок про участь у бойових діях, відсутності хронічних скарг до моменту служби в умовах бойових дій, а також без повного та всебічного аналізу можливого причинно-наслідкового зв`язку між умовами проходження служби та розвитком фатального захворювання.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Після початку широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України держава запровадила правовий режим воєнного стану та загальну мобілізацію, у зв`язку з чим особи, які проходять військову службу та безпосередньо беруть участь у заходах із захисту держави, виконують особливий публічний обов`язок, пов`язаний із підвищеним ризиком для життя та здоров`я.
Саме тому законодавством встановлено спеціальний механізм соціального та правового захисту військовослужбовців і членів їх сімей, невід`ємною складовою якого є належне встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення або смерті із захистом Батьківщини.
Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Основами законодавства України про охорону здоров`я та Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.
Статтею 70 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що військово-лікарська експертиза встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм із військовою службою та здійснюється військово-лікарськими комісіями.
З аналізу положень Закону №2232-ХІІ та Положення №402 вбачається, що Центральна військово-лікарська комісія є спеціально уповноваженим органом військового управління, на який покладено функції організації військово-лікарської експертизи, перевірки правильності висновків підпорядкованих ВЛК, перегляду їх постанов та встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм і смерті військовослужбовців.
Водночас здійснення таких повноважень не є абсолютним та повинно відбуватися з дотриманням принципів законності, обґрунтованості, пропорційності, добросовісності та належного урядування.
Зазначені принципи знайшли своє відображення також у частині другій статті 2 КАС України, відповідно до якої адміністративні суди перевіряють, чи прийняті рішення суб`єкта владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а також чи є вони обґрунтованими, безсторонніми, добросовісними та розсудливими.
Верховний Суд у постанові від 02.07.2020 у справі №826/1216/16 наголосив, що обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень означає його прийняття на підставі повного та всебічного з`ясування усіх фактичних обставин справи із наведенням мотивів, з яких орган дійшов відповідних висновків.
У постанові від 18.11.2021 у справі №640/18983/19 Верховний Суд зазначив, що мотивованість адміністративного акта є однією з основних гарантій захисту особи від свавільного втручання держави у її права та законні інтереси.
Відповідно до частин 1 та 4 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст.70 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 № 2801-XII, Військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико- соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, зокрема, затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За п.1.1 глави 1 розділу І Положення, Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Згідно пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення, Військово-лікарська експертиза це, зокрема: установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Згідно пункту 1.3 глави 1 розділу І якого, основним завданнями військово- лікарської експертизи є, серед іншого: визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.
За пунктом 2.3.1 глави 2 розділу І Положення № 402, ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
За приписами пп.2.3.4 п.2.3 глави 2 Розділу І Положення № 402 ЦВЛК має право, серед іншого: витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років) .
Положенням № 402 передбачено право ЦВЛК витребувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, водночас, даною нормою, не визначено коло осіб (органів, підприємств), у яких ЦВЛК має витребувати необхідні документи.
Відповідно до п. 2.3.5 Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Пунктом 21.9 глави 21 Розділу ІІ Положення №402 закріплено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК.
За п. 21.30 глави 20 розділу ІІ Положення №402, Постанова військово- лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), що зумовило безпосередню, основну причину смерті, приймається в одному із формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II цього Положення, з обов`язковим додаванням перед словом «ТАК» або «НІ» слів «яке призвело до смерті, та причина смерті».
У відповідності пункту 21.5 Положення № 402 Постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються у відповідних формулюваннях. Зокрема, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулювання відповідно до підпункту :
д) «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо воно виникло під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, в період перебування в місцях несвободи, у разі встановлення факту позбавлення особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби».
Відповідно до вимог пункту 21.25 розділу ІІ Положення № 402 при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально- профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.
Відповідно до пункту 21.7 глави 21 розділу І Положення № 402, постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). На військовослужбовців довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) оформляється у 2 примірниках, перший подається у госпітальну (гарнізонну) ВЛК, а другий зберігається постійно в особовій справі військовослужбовця. У виняткових випадках допускається розгляд ВЛК копії вказаної довідки, засвідченої відповідною посадовою особою та скріпленої гербовою печаткою військової частини (закладу охорони здоров`я Збройних Сил України).
З огляду на абзац 3 пункту 21.8 глави ІІ Положення №402, прийняття ВЛК постанов про встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) без наявності документів, передбачених пунктом 21.7 та абзацом першим пункту 21.8 цієї глави, забороняється.
Пунктом 21.25 глави ІІ Положення №402 передбачено, що при вирішенні питання про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) штатна ВЛК може брати до уваги такі документи про причини та обставини поранення: службову та медичну характеристики, витяг з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні по медичну допомогу, матеріали службового розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, довідку військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу, історію хвороби або витяг з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини, лікаря військового (цивільного) лікувально-профілактичного закладу у медичній книжці військовослужбовця про первинне звернення по медичну допомогу, довідку архівної установи. У воєнний час постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення приймається на підставі картки передового району, а також документів, указаних у цьому пункті.
Суд зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду суди не наділені повноваженнями самостійно встановлювати причинний зв`язок захворювань, поранень чи смерті військовослужбовців із захистом Батьківщини або проходженням військової служби, оскільки такі питання належать до виключної компетенції військово-лікарських комісій як спеціалізованих експертних органів.
Разом із тим Верховний Суд неодноразово наголошував, що рішення ВЛК не є виключеними із судового контролю, а суд має право перевіряти, чи прийняті вони в межах повноважень, у спосіб, визначений законом, на підставі належного дослідження всіх доказів та чи містять достатню мотивацію для зроблених висновків. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №806/526/16, від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, від 25.04.2024 у справі №160/17961/23 та від 05.03.2025 у справі №160/27980/24.
З аналізу наведених правових висновків Верховного Суду вбачається, що суд не вправі визначати правильність медичного діагнозу чи формулювання причинного зв`язку замість ВЛК, однак має перевірити, чи було таке рішення результатом повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх медичних і службових документів.
У спірних правовідносинах судом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_2 проходив військову службу в умовах воєнного стану та безпосередньо брав участь у заходах із забезпечення оборони України та відсічі збройної агресії Російської Федерації, що підтверджується довідкою про безпосередню участь у бойових діях та посвідченням учасника бойових дій.
Також матеріалами справи підтверджено, що за весь період проходження військової служби ОСОБА_2 фактично не звертався за медичною допомогою та не перебував на диспансерному обліку з приводу будь-яких хронічних захворювань серцево-судинної системи.
Як вбачається з листа КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» від 05.11.2025 року №934, до початку військової служби ОСОБА_2 не перебував на диспансерному обліку, хронічних захворювань не мав, а єдиний випадок його тимчасової непрацездатності був пов`язаний із самоізоляцією під час карантинних заходів у 2020 році.
Суд звертає увагу, що вперше за весь період проходження військової служби ОСОБА_2 звернувся за медичною допомогою 19.01.2024 року у зв`язку із гострим болем у ділянці серця та різким погіршенням стану здоров`я. У той же день його було госпіталізовано до реанімаційного відділення, де він помер.
Відповідно до епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №590 безпосередньою причиною смерті визначено розшаровуючу аневризму висхідного відділу грудної аорти з її подальшим розривом, тампонадою серця, альвеолярним набряком легень та іншими тяжкими ускладненнями.
Суд зазначає, що сама по собі наявність у медичній документації діагнозів «гіпертонічна хвороба», «кардіосклероз атеросклеротичний», «пневмосклероз» не свідчить автоматично про те, що захворювання не пов`язані із виконанням обов`язків військової служби або із захистом Батьківщини.
Положення №402 прямо передбачає можливість встановлення причинного зв`язку із захистом Батьківщини не лише у випадках виникнення захворювання під час бойових дій, а й тоді, коли захворювання, яке існувало раніше, під час участі в бойових діях досягло такого розвитку, що призвело до непридатності до військової служби або інших тяжких наслідків.
Саме тому вирішальним у даній справі є не питання часу первинного виникнення окремих патологічних змін, а питання того, чи були Центральною військово-лікарською комісією належним чином досліджені обставини розвитку захворювання в період безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та впливу умов такої служби на перебіг захворювання, що зрештою призвело до смерті.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що при прийнятті оскаржуваного рішення Центральна військово-лікарська комісія здійснила комплексний аналіз усіх медичних документів, витребувала додаткові матеріали щодо умов проходження служби позивача, надала оцінку факту його тривалого перебування в районах ведення бойових дій, впливу значних фізичних навантажень, психоемоційного напруження, систематичного стресу, переохолодження, порушення режиму відпочинку та інших факторів, характерних для виконання бойових завдань в умовах воєнного стану.
Так само відповідачем не доведено, що при ухваленні спірного рішення було проведено аналіз питання, чи могло захворювання, яке призвело до смерті, досягти критичного розвитку саме під час участі ОСОБА_2 у заходах із захисту незалежності та територіальної цілісності України.
Фактично оскаржуване рішення містить лише кінцевий висновок про встановлення причинного зв`язку із проходженням військової служби, проте не містить належного мотивування причин відхилення доводів заявника щодо необхідності застосування формулювання «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».
Верховний Суд неодноразово наголошував, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно містити належне обґрунтування та відображати мотиви, з яких орган дійшов відповідного висновку, а також причини відхилення доказів та аргументів особи. Невиконання такого обов`язку свідчить про порушення принципів належного урядування, обґрунтованості та вмотивованості адміністративного акта.
Подібний правовий підхід викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, від 17.04.2019 у справі №826/11980/15, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 24.09.2020 у справі №804/8836/17, де наголошено, що адміністративний орган зобов`язаний надати належне мотивування прийнятого рішення та продемонструвати, що всі істотні обставини справи були досліджені і враховані.
Крім того, Верховний Суд у низці справ щодо оскарження рішень військово-лікарських комісій зазначив, що суд не вправі самостійно встановлювати медичний діагноз або визначати причинний зв`язок захворювання, оскільки це належить до компетенції спеціалізованих медичних органів, однак має повноваження перевіряти законність процедури прийняття рішення, повноту дослідження обставин та обґрунтованість висновків ВЛК.
Отже, суд дійшов висновку, що у даному випадку порушення полягає не у самому медичному висновку як такому, а у неповноті дослідження обставин, відсутності належного мотивування та недотриманні принципу всебічності під час встановлення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця.
Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що Центральна військово-лікарська комісія фактично обмежилася формальним підтвердженням раніше встановленого причинного зв`язку без належного аналізу сукупності медичних, службових та інших доказів, які могли мати істотне значення для правильного вирішення питання про кваліфікацію захворювання як такого, що пов`язане саме із захистом Батьківщини.
Особливого значення у даній справі набуває та обставина, що пункт «д» пункту 21.5 Положення №402 передбачає можливість встановлення причинного зв`язку «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» не лише у випадках безпосереднього виникнення захворювання під час бойових дій, а й тоді, коли захворювання, що існувало раніше, саме в період участі у заходах із захисту держави досягло такого розвитку, який призвів до непридатності до військової служби або інших тяжких наслідків.
Отже, вирішальним для правильного застосування підпункту «д» пункту 21.5 Положення №402 є встановлення не лише самого факту наявності захворювання, а й дослідження часу, умов та обставин його розвитку, прогресування і впливу на стан здоров`я військовослужбовця під час безпосередньої участі у бойових діях.
Саме такий підхід висловлено у рішеннях адміністративних судів, на які посилається позивач, та який узгоджується із загальними принципами повноти дослідження доказів і належного урядування.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 13.06.2018 у справі №806/526/16, від 12.06.2020 у справі №810/5009/18 та від 21.04.2021 у справі №520/12609/19, відповідно до якої адміністративний суд не вправі підміняти собою військово-лікарську комісію та самостійно встановлювати медичні діагнози, визначати причинний зв`язок захворювань або вирішувати питання, віднесені законом до компетенції спеціалізованих медичних органів.
Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення Центральної військово-лікарської комісії не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості, оскільки прийняте без належного дослідження всіх істотних обставин справи, без надання оцінки усім доказам, поданим заявником, та без наведення переконливих мотивів відхилення його доводів.
Водночас суд зазначає, що встановлення конкретного формулювання причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , належить до дискреційних повноважень Центральної військово-лікарської комісії як спеціалізованого органу військово-лікарської експертизи. Тому суд не вправі самостійно підміняти компетентний орган та визначати, що захворювання повинно бути пов`язане саме із захистом Батьківщини.
За таких обставин належним способом захисту порушеного права є визнання протиправним та скасування рішення Центральної військово-лікарської комісії, оформленого відповідним протоколом, із покладенням на відповідача обов`язку повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , із урахуванням висновків суду, наданням оцінки всім наявним медичним та службовим документам, а також перевіркою доводів щодо можливого розвитку захворювання саме під час безпосередньої участі військовослужбовця у заходах із захисту Батьківщини.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: шляхом скасування оскаржуваного рішення ЦВЛК та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання встановлення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, тоді як у частині вимоги про фактичне встановлення судом причинного зв`язку «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» слід відмовити, оскільки вирішення такого питання належить до виключної компетенції Центральної військово-лікарської комісії.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1331,20 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1331,20 грн. підлягає стягненню з Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179), оформлене протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії від 31.01.2026 року №2026-0131-1613-3004-0.
Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України повторно розглянути питання щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , із урахуванням висновків суду, наданням оцінки всім наявним медичним та службовим документам, а також перевіркою доводів щодо можливого розвитку захворювання саме під час безпосередньої участі військовослужбовця у заходах із захисту Батьківщини.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (код ЄДРПОУ 08356179) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник