ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2026 р. Справа № 910/273/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Євсікова О.О. 
Корсака В.А. 

без виклику сторін, 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Белітрейд"
на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026
у справі № 910/273/26 (суддя Сівакова В.В.)
за позовом Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Белітрейд"
про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
13.01.2026 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (далі - позивач; КП КОР "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Белітрейд" (надалі - відповідач; ТОВ "Белітрейд"; Товариство; апелянт; скаржник) про стягнення 131 118,34 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між сторонами був укладений договір поставки № 9 від 12.03.2025. Відповідачу 23.12.2025 було надіслано заявку № 4753 про поставку лікарського засобу "Левоміцетин", проте зазначений товар не був поставлений. 26.12.2025 позивач отримав від відповідача лист № 26/12-1, яким повідомлено про неможливість поставки товару, в зв`язку з відсутністю препарату на складі заводу-виробника станом на 26.12.2025 та відсутністю інформації щодо строків та обсягів його виробництва у 2026 році. У зв`язку з невиконанням відповідачем поставки товару в установлений термін, позивач 31.12.2025 направив відповідачу повідомлення № 4873 про розірвання договору. Згідно п. 6.3. договору, в разі розірвання договору з вини постачальника, останній сплачує штраф у розмірі 5% від початкової ціни договору. Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 131 118,34 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Белітрейд" на користь Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" 131 118 (сто тридцять одну тисячу сто вісімнадцять) грн 34 коп. штрафу та 2 622 (дві тисячі шістсот двадцять дві) грн витрат по сплаті судового збору.
За висновками місцевого господарського суду, оскільки мало місце порушення строку поставки товару за договором, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 131 118,34 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Белітрейд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 та прийняти нове, яким зменшити розмір заявлених Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" до стягнення штрафних санкцій з ТОВ "Белітрейд" до 100% від вартості непоставленого товару, що складає 7 062,00 грн. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим за неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, за невідповідності висновків обставинам справи та за неправильного застосування норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що вжив всіх можливих та необхідних заходів, спрямованих на належне виконання своїх договірних зобов`язань, зокрема своєчасно здійснив перевірку наявності товару, звернувся до єдиного виробника лікарського засобу - АТ «Київмедпрепарат» та направив відповідну заявку на його поставку. Разом з тим, виконання зобов`язання з поставки стало неможливим з об`єктивних причин, що не залежали від волі ТОВ "Белітрейд", а саме в зв`язку з відсутністю лікарського засобу у виробника та відсутністю інформації щодо його подальшого виробництва, що підтверджується офіційними листами АТ «Київмедпрепарат».
З урахуванням вказаного скаржник звертає увагу, що позивачем у позовній заяві не зазначено будь-яких фактів та не надано доказів, які б свідчили про погіршення його фінансового стану та впливу непоставки ТОВ "Белітрейд" товару на поточну діяльність КП КОР "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф". Крім того, сума заявленого позивачем до стягнення штрафу в розмірі 131 118,34 грн, є неспівмірною відносно вартості непоставленого товару. Так, згідно пункту 53 специфікації до договору поставки № 9 від 12.03.2025, загальна вартість лікарського засобу замовленого позивачем та непоставленого відповідачем, а саме «Левоміцетин» (порошок для розчину для ін`єкцій) в кількості 120 одиниць, складає 7 062 грн з ПДВ. Таким чином, сума штрафних санкцій, що на думку позивача повинні бути стягнуті з відповідача, в 18 (вісімнадцять) разів перевищує вартість товару, зобов`язання з поставки якого не було виконано Товариством з об`єктивних обставин.
За наведеного, відповідач просить зменшити розмір заявлених Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до стягнення штрафних санкцій з Товариства з обмеженою відповідальністю «Белітрейд» до 100% (ста відсотків) від вартості непоставленого товару, що складає 7 062 (сім тисяч шістдесят дві) грн.
Також апелянтом до апеляційної скарги долучено нові докази, а саме: лист вих. № 26/12-1 від 26.12.2025; лист АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3531 від 26.12.2025; лист АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3122 від 08.12.2025; лист вих. № 4873 від 31.12.2025; витяг з Державного реєстру лікарських засобів № 1; витяг з Державного реєстру лікарських засобів № 2. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026, апеляційна скарга в справі № 910/273/26 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Белітрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/273/26. Постановлено справу розглядати в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Про перегляд справи в апеляційному порядку учасники справи повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у передбачений законом спосіб, що підтверджується довідками від 24.04.2026 про доставку ухвали Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 до електронних кабінетів сторін та представника апелянта.
За змістом частини 3 статті 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною 10 цієї статті та частиною 2 статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 5 статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
До суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 року в справі № 910/273/26 без змін. Згідно тверджень КП КОР "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", посилання Товариства на відсутність лікарського засобу в виробника як на обставину, що унеможливила виконання договірних зобов`язань, є безпідставним та таким, що прямо суперечить положенням частини 2 статті 617 ЦК України, відповідно до якої відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання, не вважається випадком або обставиною непереборної сили. Таким чином, обставини на які посилається ТОВ «Білітрейд» не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Крім того, позивач вважає, що відповідач як суб`єкт господарювання, що здійснює діяльність з постачання лікарських засобів, діє на власний ризик та повинен був передбачити можливість відсутності товару в конкретного виробника, зокрема шляхом: забезпечення альтернативних джерел постачання; формування резервних запасів. Отже, доводи відповідача щодо неможливості виконання зобов`язання через відсутність товару в виробника не звільняють його від відповідальності. При цьому відповідач, як суб`єкт господарювання, повинен був передбачити відповідні ризики та забезпечити належне виконання договору, а порушення строків поставки свідчить про наявність підстав для покладення на нього відповідальності в повному обсязі.
Окремо позивач підкреслив, що є критично важливим підприємством, яке надає екстрену медичну допомогу в Київській області, що вимагає безперервності роботи та належного забезпечення бригад лікарськими засобами, зокрема «Левоміцетином». При цьому, невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки товару створило загрозу своєчасному наданню допомоги та може мати негативні наслідки для життя і здоров`я людей. 
Позивач висновується, що доводи відповідача про необхідність зменшення розміру штрафних санкцій є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та спрямованими на уникнення відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
Додатково позивач наголосив, що відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру судових витрат під час розгляду справи судом першої інстанції.
З приводу долучених відповідачем нових доказів: листа № 3647 від 05.12.2025; листа вих. № 26/12-1 від 26.12.2025; листа АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3531 від 26.12.2025; листа АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3122 від 08.12.2025; листа вих. № 4873 від 31.12.2025; витягу з Державного реєстру лікарських засобів № 1 від 10.03.2026; витягу з Державного реєстру лікарських засобів № 2 від 10.03.2026, судова колегія зазначає, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.
Щодо листа № 3647 від 05.12.2025 та листа АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3122 від 08.12.2025.
Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).
У розумінні наведених положень докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.
У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскільки наведені у них обставини не були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.
На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної у позовній заяві чи у відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.
Відповідач не обґрунтував належним чином причин неподання до суду першої інстанції листа № 3647 від 05.12.2025 та листа АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3122 від 08.12.2025, враховуючи, що в силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, з часу відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі та до моменту прийняття оскаржуваного рішення відповідач не був обмежений в праві ознайомлюватися з матеріалами справи та, за необхідності, подавати додаткові докази.
Тому, долучені відповідачем нові докази, зокрема лист № 3647 від 05.12.2025 та лист АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3122 від 08.12.2025 не приймаються апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного перегляду цієї справи.
Стосовно витягу з Державного реєстру лікарських засобів № 1 від 10.03.2026 і витягу з Державного реєстру лікарських засобів № 2 від 10.03.2026, суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Системний аналіз положень статей 80 та 269 ГПК України дозволяє зробити висновок, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.
Таким чином, надані відповідачем відповідні витяги від 10.03.2026 не беруться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює стороні більш сприятливі умови в розгляді конкретної справи. 
Відтак, долучені Товариством на стадії апеляційного розгляду витяг з Державного реєстру лікарських засобів № 1 від 10.03.2026 та витяг з Державного реєстру лікарських засобів № 2 від 10.03.2026 не беруться судом апеляційної інстанції до уваги на стадії апеляційного розгляду справи, що розглядається.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач не клопоче про поновлення йому процесуального строку на прийняття нових доказів судом апеляційної інстанції. 
В частині долучення: листа вих. № 26/12-1 від 26.12.2025; листа АТ «Київмедпрепарат» вих. № 16/3531 від 26.12.2025; листа вих. № 4873 від 31.12.2025, то колегія суддів враховує, що вказані документи були долучені позивачем до позову, відтак питання їх долучення саме в апеляційній інстанції не розглядається. 
Відповідно до статті 269 частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 12.03.2025 між Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради "Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Белітрейд" (постачальник) укладено договір № 9 (скорочено - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлений договором строк у власність замовнику лікарські засоби: ДК 021:2015 33600000-6 - Фармацевтична продукція (Ліки) (надалі - товар), а замовник зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених даним договором.
За твердженнями позивача, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, товар у визначений строк не поставив, у зв`язку з чим позивачем за неналежне виконання зобов`язання відповідачем нараховано 131 118,34 штрафу.
Відповідач відзиву на позовну заяву до місцевого господарського суду не подав. 
З урахуванням предмета позовних вимог, юридичних та фактичних підстав позову, з огляду на фактичні обставини справи колегія суддів зазначає, що згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України (норми якого були чинними на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025)) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Як вбачається з п. 2.1 договору його сума становить 2 622 366,70 грн, у тому числі ПДВ 171 556,70 грн.
Розділом 3 договору визначено порядок поставки та приймання-передачі товару.
Відповідно до п. 3.1 договору постачальник власними силами, засобами та за власний рахунок відповідно до умов даного договору, зобов`язується здійснити поставку товару не пізніше 4 календарних днів з моменту отримання від замовника офіційної заявки щодо поставки відповідної партії товару.
Згідно п. 3.2 договору замовник направляє заявку щодо поставки відповідної партії товару у письмовому вигляді засобами електронного зв`язку (без застосування КЕП) з постачальником (e-mail, чи за месенджером телефонного номеру, (через Viber, WhatsApp, Telegram, Signal) або в усній формі.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 23.12.2025 на електронну пошту відповідача (sale@belitrade.com), яка зазначена в розділі 13 договору, направлено заявку № 4753 від 23.12.2025, в якій просив здійснити поставку лікарського засобу "Левоміцетин", згідно договору в найкоротший термін.
Відповідач у відповідь листом № 26/12-1 від 26.12.2025 повідомив позивача про неможливість поставки товару з підстави відсутності препарату на складі заводу виробника станом на 26.12.2025 та відсутністю інформації щодо строків і обсягів його виробництва у 2026 році. Зазначив, що не відмовляється від виконання договірних зобов`язань. 
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на відправлення позивачем заявки 23.12.2025, відповідач мав поставити позивачу товар у строк до 29.12.2025 включно.
Поставку товару відповідач не здійснив.
Протилежного до суду не надано.
Згідно п. 6.2 договору замовник має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі невиконання (несвоєчасного виконання) зобов`язань, особливо в частині недотримання строків поставки товару (його частини) постачальником, повідомивши про це його за 2 (два) календарні дні до дати розірвання договору. Днем повідомлення вважається день направлення такого повідомлення постачальнику.
31.12.2025 позивач направив на електронну пошту відповідача (info@belitrade.com; sale@belitrade.com) повідомлення № 4873, в якому, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з постачання лікарського засобу за заявкою № 4753 (порушення п. 3.1 договору), на підставі п. 6.2 договору повідомив про розірвання договору.
Відповідно до п. 6.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, передбачених даним договором, сторони несуть відповідальність передбачену цим договором та додатково чинним законодавством України.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.
Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 6.3 договору передбачено, що в разі розірвання договору з вини постачальника, останній сплачує замовнику штраф у розмірі 5% від початкової ціни договору (ціни, визначеної сторонами на момент укладення договору).
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем було здійснено нарахування штрафу в розмірі 131 118,34 грн, що становить 5% від суми непоставленого товару 2 622 366,70 грн.
Відповідно до частин першої - третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах рівності та змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
За ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 76, 77 ГПК України). 
Зважаючи на наведене, оскільки мало місце порушення строку поставки товару за договором, враховуючи обставини розірвання договору, судова колегія вважає вмотивованими висновки суду І-ої інстанції про доведеність позивачем позовних вимог, як наслідок задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 131 118,34 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача).
У свою чергу, з огляду на зазначені у цій постанові висновки щодо суті спору, доводи апелянта про помилковість висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову, - критично оцінюються колегією суддів, зокрема як такі, що є недоведеними. 
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафу, колегія суддів акцентує увагу на такому.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У силу п. 6.1 договору в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та додатково чинним законодавством України. 
За приписами статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.
В той же час, нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки.
Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 922/3613/18, від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, від 15.01.2026 у справі № 910/9629/23, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. 
За наведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору щодо поставки товару, з урахуванням того, що питання наявності або відсутності у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу, вирішується судом на власний розсуд, беручи до уваги, що питання зменшення розміру неустойки відповідачем перед судом 1-ої інстанції не порушувалось, судовою колегією критично оцінюються аргументи скаржника про наявність підстав для зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення суми штрафу.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим за неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, за невідповідності висновків обставинам справи та за неправильного застосування норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/273/26 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (ТОВ "Белітрейд").
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Белітрейд" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/273/26 - залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі № 910/273/26 - залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Белітрейд". 
4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 ГПК України. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак