Справа № 752/4968/26 
Провадження № 2/752/8279/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

03 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 76 462, 41 грн заборгованості.
Посилається в позові на те, що 04 липня 2023 року відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного ) рахунку.
В цей же день відповідачкою було підписано Заяву про встановлення кредитного ліміту, на підставі якої відповідачці був відкритий поточний рахунок та встановлено на нього відповідний кредитний ліміт під 40, 80% річних на суму залишку заборгованості та видано платіжну картку.
Відповідно до пункту 2.1.1.1.3 Умов та Правил відповідачка погодилася, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може в будь-який момент змінений ( зменшений, збільшений або анульований).
Пунктом 2.1.4.3.2 договору передбачено нарахування банком процентів за кожен календарний день використання кредитного ліміту за процентними ставками, зазначеними в Тарифах.
Банк свої зобов`язання за умовами договору виконав.
В зв`язку з невиконанням умов договору відповідачкою утворилася заборгованість у розмірі 76 462, 41 грн, з яких:
- 60 544, 51 грн заборгованості за кредитом;
- 15 917, 90 грн заборгованості за відсотками.
Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 26 лютого 2026 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 05 березня 2026 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для надання відзиву на позов.
11 березня 2026 року відповідачка подала відзив, яким проти позову заперечує.
Зазначає, що позивачем не доведено ані укладення кредитного договору та погодження всіх його істотних умов, так і факту отримання нею кредитних коштів.
Крім того, позивач не надав доказів ознайомлення її з Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які посилається в позові.
Матеріали справи не містять доказів використання нею електронного підпису, способу ідентифікації особи під час підписання документів, спосіб ідентифікації особи.
Зазначає, що позивач не довів підписання нею будь-якого документу, який містить усі істотні умови кредитного договору, а також не довів погодження між ними істотних умов договору.
Позивач також не надав доказів надання їй кредитних коштів та не підтвердив цього первинними банківськими документами.
Позивач не довів, що на момент укладення договору діяла редакція Умов та Правил, яка була надана до суду.
Позивачем також не надано доказів, що вона дала банку згоду на односторонню зміну кредитного ліміту саме в тому обсязі та на тих умовах, які зазначені в позові.
Позивач не довів конкретного розрахунку змін кредитного ліміту, не зазначив, коли саме ліміт збільшувався, до якого розміру, оскільки збільшення кредитного ліміту безпосередньо впливає на максимальний обсяг можливого боргу.
Вважає, що позивач не довів ні фактичний розмір використаних коштів, ні правильність нарахування процентів.
Позивачем не доведено отримання нею кредитних коштів, а надана виписка не підтверджує цього.
Позивачем також не доведено отримання нею платіжної картки, її активацію або використання саме нею.
Просить у позові відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до частин 1, 2 статтті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 04 липня 2023 року відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного )рахунку.
В цей же день відповідачка заповнила та підписала Заяву про встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, на підставі якої їй був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 та видано картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 строком їх дії до грудня 2031 року.
Відповідно до пункту 4 Заяви пільговий період користування кредитним лімітом встановлено до 62 днів за ставкою 0, 000001%.
У разі виходу з пільгового періоду на кредит нараховуються проценти в розмірі 3.4 % на місяць.
Строк кредитування 240 місяців.
Відповідно до пункту 8 Заяви порядок погашення кредиту - щомісяця, до останнього дня поточного місяця включно в розмірі не менше 4% від заборгованості та не менше нарахованих відсотків за користування кредитом.
Пунктом 9.1 Заяви визначено, що при невиконанні зобов`язання по поверненню кредиту застосовується процентна ставка в розмірі 6, 8% на місяць.
Відповідно до паспорту споживчого кредиту сума (ліміт) кредиту становить від 1 000, 00 грн до 200 000. 00 грн, строк кредитування 240 місяців.
З довідки за лімітами підтверджуються періоди встановлення, збільшення та зменшення кредитного ліміту.
Використання кредитного ліміту позивачкою підтверджується випискоою по відкритому поточному рахунку за заявою відповідачки № НОМЕР_1 .
З розрахунку позивача вбачається, що умови договору відповідачка не виконує, що привело до виникнення заборгованості в розмірі 76 462, 41 грн, з яких:
- 60 544, 51 грн заборгованості за кредитом;
- 15 917, 90 грн заборгованості за відсотками.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Укладення договору в електронній формі передбачено частиною 1 статті 13 Закону України « Про споживче кредитування», Законом України « Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України « Про електронну комерцію»»
З матеріалів справи вбачається, що договір підписаний відповідачкою за допомогою ЕЦП.
Порядок ідентифікації автора електронного підпису визначено статтею 6 Закону України « Про електронні документи та електронний документообіг», накладенням якого завершується створення електронного документа.
Відповідно до статті 26 Закону України « Про електронні документи та електронний документообіг» удосконалений ЕП є таким, що пройшов перевірку, якщо перевірку здійснено згідно з процедурою, зазначеною договорі, укладеному між учасниками електронної взаємодії.
З Анкети-заяви вбачається, що відповідачка засвідчила генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися для вчинення правочинів та платіжних операцій.
Відповідачка визнала, що удосконалений електронний підпис є аналогом її власноручного підпису.
За змістом частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 ррку в справі № 127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. 
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Таким чином, укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону. 
Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.
За змістом ст.атті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Порушенням зобов`язання, з точки зору статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). 
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачкою умов укладеного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.
Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки, приведенні в відзиві, виходячи з наступного.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтями 76, 77 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Суд враховує також, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.
Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу всім учасникам реалізувати свої процесуальні права.
Як зазначено вище, кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі, що відповідає вимогам закону.
За змістом статті 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. 
З матеріалів справи вбачається, що визначена законом форма договору між сторонами при його укладенні була дотримана і відповідачка погодилася з цим, підтвердивши це в Заяві.
При зверненні до суду позивачем надано докази як відкриття рахунку за заявою позивачки, так і видачу їй кредитної картки, яку відповідачка використовувала протягом 2-х років, та встановлення кредитного ліміту.
Розрахунком заборгованості та випискою по картці підтверджується використання відповідачкою кредитних коштів. 
Відповідно до частин 4 та 5 статті 178 ЦПК України  копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.
До відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Будь-яких доказів приведеним у відзиві запереченням відповідачка до відзиву не долучила, обмежившись самими запереченнями проти позову та посиланням на ненадання доказів позивачем.
В свою чергу, в порушення вимог закону відповідачка не спростувала приведені в позові обставини та з клопотаннями до суду про їх витребування не зверталася.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 та постанові КЦС Верховного Суду від 20 листопада 2024 року в справі № 686/28882/23 зазначається, що пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Відповідно до частини 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно з частиною 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Суд враховує, що заперечуючи проти позову, відповідачка, в той же час, не спростовує інформації використання кредитної картки, приведеної в виписці по рахунку, та намагається заперечувати правильність приведеного розрахунку, та зазначає про вплив кредитного ліміту на суму заборгованості.
Тобто, звертаючи увагу на обов`язок позивача надати відповідні, з її точки зору, докази, сама фактично ухиляється від покладеного на неї законом обов`язку спростувати приведені в позові обставини. 
Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин. 
Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.
З урахуванням приведеного та змісту відзиву, суд вважає, що поведінка відповідачки у відносинах з позивачем при виконанні умов укладеного договору даним критеріям не відповідає. 
Оцінюючи надані позивачем докази, відсутність будь-яких доказів приведеним у відзиві твердженням, суд враховує, що відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в їх сукупності, керуючись законом.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів» зазначено, що завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 
З урахуванням цього, і решта приведених відповідачкою тверджень судом не приймається до уваги.
Виходячи з цього, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача та їх задоволення. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 525-526, 610, 625-629, 634,1046, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» 76 462, 441 грн заборгованості та 2 662, 40 грн судового збору.
Позивач: Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», адреса: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, ЄДРПОУ: 14360080.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич