Справа № 420/10442/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (вул. Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ 14035769), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.03.2026р. №1560500031812 про відмову у призначені пенсії; 
зобов`язати Відповідача 2 призначити та виплачувати пенсію Позивачу з моменту звернення, а саме з 09.03.2026р. довічно.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.03.2026р. №1560500031812 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що у довідці №4600 від 11.03.2026р., видану ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня інформація про безпосередню участь заявника в бойових діях в складі діючої армії в період бойових дій на території республіки Афганістан. Вказане рішення позивач вважає протиправним.
У своїх доводах позивач посилається на те, що у аспекті статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підтвердженню для призначення пенсії, насамперед, підлягають не обставини тривалості участі військовослужбовця у бойових діях, а сам факт такої участі. Наявність статусу у позивача учасника бойових дій підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , яке є чинним, недійсним у встановленому порядку не визнавалось та не скасовувалось. Отже, на думку позивача, відсутність первинного документу про періоди безпосередньої участі не повинно впливати на призначення пенсії.
Ухвалою суду від 14.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.
Даною ж ухвалою суду від 14.04.2026 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області належним чином засвідчені копії документів, з якими ОСОБА_1 звернувся за призначенням пенсії.
23.04.2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позовну заяву. 
30.04.2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву.
Зі змісту вказаних відзивів слідує, що відповідачі фактично цитують загальні норми чинного законодавства та відтворюють зміст оскаржуваного рішення, без належного обґрунтування заперечень щодо позову та надання доказів на їх підтвердження.
Щодо вимоги про зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію відповідачі заперечують з огляду на те, що нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. 
Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою від 09.03.2026 року про призначення дострокової пенсії за віком.
Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №156050031812 від 17.03.2026 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.03.2026 року відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з тим що у наданій довідці №4600 від 11.03.2026, яка має значення для визначення права на дострокову пенсію за віком, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня інформація про безпосередню участь заявника в бойових діях в складі діючої армії в період бойових дій на території республіки Афганістан.
Відповідно до змісту цього рішення:
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 09.03.2026 
Пенсійний вік визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років. 
Вік заявника 58 років 11 місяців. 
Необхідний страховий стаж визначений пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону України ”Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 25 років. 
Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 при призначені пенсії військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією російської федерації, необхідно надати документи про проходження військової служби (служби); довідку згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, довідку згідно Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і обороги, відсіч і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 20.08.2014 №413, посвідчення учасника бойових дій. 
Страховий стаж особи становить 25 років 08 місяців 28 дні. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: 
за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. 
Для визначення права на дострокову пенсію за віком взяти до уваги довідку №4600 від 11.03.2026, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 підстави відсутні, оскільки в довідці відсутня інформація про безпосередню участь заявника в бойових діях в складі діючої армії в період бойових дій на території республіки Афганістан.
Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №156050031812 від 17.03.2026 року щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.
Статтею 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).
Стаття 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.
Згідно умов призначення пенсії, визначених п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20, 21 і 25 частини першої статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12, 13 і 16 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (крім працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів), особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, пункту 5 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, а також пункту 6 частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Особи, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій" з числа осіб, зазначених у статтях 10 і 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", продовжують користуватися правом на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до цього пункту, передбаченим для членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, без заміни відповідного посвідчення.
Як встановлено судом, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у межах спірних правовідносин звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою від 09.03.2026 року про призначення пенсії за віком, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як учасник бойових дій.
Отже, за наявності таких умов, як підтвердження статусу учасника бойових дій, досягнення 55 років, наявності страхового стажу не менше 25 років позивач може набути право на призначення пенсії, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №156050031812 від 17.03.2026 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.03.2026 року встановлено, що вік заявника становить 58 років 11 місяців, страховий стаж особи - 25 років.
Отже, відповідач не заперечує наявність двох умов для призначення позивачу пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто досягнення 55 років, наявності страхового стажу не менше 25 років.
Підставою відмови позивачу у призначенні пенсії у спірному рішенні зазначено, що для визначення права на дострокову пенсію за віком взяти до уваги довідку №4600 від 11.03.2026, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 підстави відсутні, оскільки в довідці відсутня інформація про безпосередню участь заявника в бойових діях в складі діючої армії в період бойових дій на території республіки Афганістан. 
Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне. 
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі – Порядок № 22-1).
Відповідно до підпункту 6 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком, зокрема, військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації:
документи про проходження військової служби (служби);
довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації;
посвідчення учасника бойових дій;
особам, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19 (з числа резервістів, військовозобов`язаних, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади), 20, 21 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»:
посвідчення учасника бойових дій (у разі відсутності в посвідченні учасника бойових дій пункту і статті Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого надано статус, такі відомості підтверджуються органом, що видав посвідчення, або додаються документи, які підтверджують безпосередню участь цих осіб в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації). Особами з числа резервістів і військовозобов`язаних, особами, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, додаються документи, які підтверджують їх належність до таких осіб (незалежно від наявності в посвідченні зазначених вище відомостей) (при призначенні пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).
Отже, згідно наведених положень, документом, який визначає особливий статус особи, зокрема учасника бойових дій, є посвідчення учасника бойових дій та довідка військового комісаріату про періоди та місце участі в бойових діях.
Виключення з цього правила встановлено для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та яким також необхідно подати документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413. Отже, положення підпункту 5 пункту 2.1 Порядку 22-1 посвідчення учасника бойових дій та довідку про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення визначають як альтернативні документи, що посвідчують спеціальний статус особи для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій, які кожний окремо є достатнім документом, який засвідчує спеціальний статус особи, яка звернулась за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку як учаснику бойових дій.
Такий правий висновок у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі 340/576/19.
З матеріалів справи встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується, зокрема, копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого 05.06.1996.
Крім цього, позивачем з метою підтвердження періоду проходження військової служби надано копію військового квитка серії НОМЕР_3 ; копію довідки від 11.03.2026 року №4600 виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої позивач на підставі розпорядження Головного Політичного Управління Радянської Армії та Військово-Морського флоту та плана роботи ЧДСА ім. Фрунзе у складі гурту артистів окружного ансамбля п/п ОдВО виїжджав у відрядження для культурно художнього обслуговування радянських військ в республіку Афганістан з 19.03.1988 по 20.04.1988 р. 
З огляду на вищевикладене суд висновує про наявність умови для призначення позивачу пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як то підтвердження статусу учасника бойових дій.
Оскільки належність позивача до особи, яка має статус учасника бойових дій ніким не оскаржувалася, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , видане 05.06.1996 не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зокрема, пільгами щодо призначення дострокової пенсії.
Суд зазначає, що відповідачем у рішенні про відмову у призначенні пенсії від підтверджено, що страховий стаж позивача становить 25 років 08 місяців 28 днів. Вік 58 років 11 місяців. Отже, позивач задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З матеріалів справи судом встановлено, що в рішенні від 17.03.2026р. №1560500031812 підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що у довідці, виданій ІНФОРМАЦІЯ_1 11.03.2026 за № 4600 відсутня інформація про безпосередню участь заявника в бойових діях на території республіки Афганістан.
Однак, суд доходить висновку, що відсутність таких відомостей у центрі комплектування та соціальної підтримки не може бути перешкодою у реалізації особою конституційного права на соціальний захист, зокрема, призначення дострокової пенсії, якщо особа доведе факти, що стосуються періоду та місця участі в бойових діях. 
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №156050031812 від 17.03.2026 року, як такого, що не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України.
За загальним правилом, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. 
Як встановлено судом, у межах спірних правовідносин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання із заявою від 09.03.2026 року про призначення пенсії за віком.
Отже, за наведеного законодавчого регулювання, оскільки позивач звернувся за пенсією пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, то набуває право на призначення пенсії з 09.03.2026 року, тобто з дня звернення за пенсією.
Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.
Враховуючи, що саме лише зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії не відновлює право позивача на призначення пенсії, яке, як встановлено судом позивач набув, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання пенсійного органу призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.03.2026 року.
Суд зауважує про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком, оскільки позивач задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення цього виду пенсії.
Щодо вимог позивача зобов`язального характеру в частині здійснення перерахунку пенсії саме ГУ ПФУ в Одеській області, то суд вказує про таке.
Так, відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Так, позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії рішенням ГУПФ України в Тернопільській області 17.03.2026р. №1560500031812 відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності, яке є предметом оскарження у даній справі і за висновками суду скасовано.
Отже, суд наголошує, що дії зобов`язального характеру щодо перерахунку позивачці пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, що вирішував питання про перерахунок позивачці пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Тернопільській області.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково. 
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,-
ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (вул. Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ 14035769), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №156050031812 від 17.03.2026 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.03.2026 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук