ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року
м. Київ
справа № 636/2995/23
провадження № 51-3108км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023221240000161 від 06 лютого 2023 року, стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корюківка Корюківського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 раніше судимого, останній раз за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 26 березня 2019 року за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України до 4 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 19 жовтня 2022 року за відбуттям строку покарання,
заобвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
За вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2024 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі статті 75 КК його звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки, та покладено обов`язки, передбачені статтею 76 КК.
Цим же вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі частини 4 статті 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 22 червня 2023 року, остаточно до відбуття призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Вирішено питання судових витрат та речових доказів.
Судовий розгляд здійснювався в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). 
Згідно з вироком ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи за місцем свого мешкання на АДРЕСА_1 запропонував своєму знайомому ОСОБА_9 скоїти крадіжку, на що останній погодився.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме так, переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає близько 23 год 05 лютого 2023 року, у період дії воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, прийшли до домоволодіння, що належить потерпілому ОСОБА_10 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом відчинення навісного замка на дверях гаража ключем, який знаходився поруч з дверима, ОСОБА_8 проник всередину гаража, а ОСОБА_9 залишився на вулиці, спостерігати за навколишньою обстановкою, аби їх злочинні дії ніким не були помічені, та у випадку небезпеки для них, мав попередити ОСОБА_8 про це.
Далі, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , переконавшись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, здійснили крадіжку з гаража наступного майна: електричної цепної пили ТМ «Элпром ЭПЦ-2250» вартістю 1011,00 грн; верстату для заточування ланцюгів ТМ Intertool» моделі «DT-0850», вартістю 270,00 грн; кутової шліфувальної машинки ТМ «Монолит» моделі «МИТУ 2-960», вартістю 546,00 грн; шуруповерту ТМ «LITHIUM-ION» моделі «SD1188» вартістю 450,33 грн; ударної дрилі ТМ «Intertool» моделі «DT-0107», вартістю 346,17 грн; ударної дрилі ТМ «Forte» моделі «ID 850 VR» вартістю 1314,00 грн; шуруповерту ТМ «Сталь» моделі «ШЛ 1815-2 Б2», вартістю 1651,33 грн.
Викрадене майно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 склали у рюкзаки, які знайшли в гаражі, та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, обернули викрадене майно на свою користь, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_10 шкоду на загальну суму 5588,83 грн.
В апеляційному порядку вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 не оскаржувався.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишено без змін.
Постановою Касаційного кримінального суду від 25 вересня 2024 року ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про невідповідність рішення суду апеляційної інстанції вимогам статті 439 КПК, адже апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року. 
Також прокурор зазначає про те, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК, адже воно не містить обґрунтованих мотивів того, чому доводи апеляційної скарги залишились без задоволення.
Зокрема, прокурор зазначає, що без належної оцінки апеляційного суду залишились доводи апеляційної скарги щодо неможливості застосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання, через те, що злочин вчинений ним в умовах воєнного стану; особою, яка раніше вчиняла корисливі злочини; злочин вчинений менш ніж за 4 місяці після звільнення з місць позбавлення волі; шкода потерпілому самостійно не відшкодована; відсутність соціальних зав`язків.
На переконання прокурора допущені порушення вимог кримінального процесуального закону призвели до застосування кримінального закону, який не підлягав застосуванню, а саме статті 75 КК.
Звертає увагу, що такі обставини, як ведення спільно з сім`єю господарства (надання допомоги родині), мобілізація молодшого брата, запевнення засудженого про подальшу правомірну поведінку, встановлені судом апеляційної інстанції виключно зі слів ОСОБА_8 .
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просила задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні просили залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_8 - без зміни.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за частиною 4 статті 185 КК, а також вид та розмір призначеного покарання, у касаційній скарзі не оспорюються, а тому судом не перевіряються.
Згідно вимог статті 370 КПКсудове рішенняповинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та його конкретні обставини, дані про особу обвинуваченого і міцність його соціальних зв`язків, а саме: що він є громадянином України, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, не є особою з інвалідністю, має захворювання на туберкульоз, неодружений, неповнолітніх (малолітніх) дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуді власних дій, наявності відчуття жалю за вчинене, розумінні наслідків своїх дій. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
З урахуванням наведених обставин суд вважав за можливе призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 185 КК, і застосувати до нього статтю 75 КК, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно покласти на нього обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною скаргою прокурора апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог статей 50, 65 КК та взяв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, й обставини кримінального провадження в їх сукупності та дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання з іспитовим строком. Призначене судом покарання визнав співмірним протиправному діянню, таким, що є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. А також погодився з можливістю застосування до нього положень статті 75 КК.
Постановою від 25 вересня 2024 року Верховний Суд ухвалу апеляційного суду від 23 квітня 2024 року скасував та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_8 положень статті 75 КК є необґрунтованим, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При новому розгляді апеляційний суд ухвалою від 26 січня 2026 рокувирок Чугуївського міського суду Харківської області від 12 січня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишив без змін.
Відповідно до положень частини 2 статті 439 КПК вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження.
Наведених вимог закону під час перегляду вироку щодо ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при новому розгляді апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є суб`єктивними, оскільки були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання і які враховані колегією суддів під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.
У своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 зазначив, що проживає в районі, де ведуться активні бойові дії, разом з матір`ю, вітчимом, сестрою та її двома дітьми однією сім`єю, веде спільний з ними побут, сестра з чоловіком не проживає, його молодшого брата 31 грудня 2025 року мобілізували для проходження військової служби, його допомога родині є важливою. Офіційно працевлаштуватись він не може, тому що ніде не має місця роботи, однак заробляє на життя виконуючи роботи на городах та допомагаючи по господарству. Все викрадене майно було повернуто потерпілому. Протягом двох років він два рази на місяць прибуває до органу пробації, без порушень виконує покладені на нього вироком суду першої інстанції обов`язки, до кримінальної відповідальності більше не притягався, шкодує про скоєне, запевнив суд апеляційної інстанції, що він і в майбутньому не буде порушувати закон, усвідомлює, як тяжко буде його родині без нього.
Також суд апеляційної інстанції врахував дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , який після подій, за які він засуджений, до кримінальної відповідальності не притягався, без порушення виконує покладенні судом у вироку на нього обов`язки, його соціальні зв`язки, місце його проживання: АДРЕСА_1, яке перебуває в регіоні ведення активних бойових дій, що ускладнює працевлаштування, повне визнання ним вини, не заперечення фактичних обставин справи, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду, та те, що викрадені речі в повному обсязі повернуті потерпілому, цивільний позов не заявлено, суд апеляційної інстанції вважав, що застосування до ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі зі звільненням його від відбування покарання з іспитовим строком є ефективним, буде сприяти його виправленню та застережить від порушення покладених на нього судом першої інстанції обов`язків та вчинення нових правопорушень.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд не звернув уваги на положення закону, згідно з якими при вирішенні питання про можливість звільнення особи від відбування покарання суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що положення статті 75 КК застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.
Статтею 75 КК передбачено, що якщо суд, крім випадків зазначених у ній, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Як слушно вказав прокурор у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції належним чином не врахував, що дане кримінальне правопорушення вчинено в умовах воєнного стану; особою, яка раніше вчиняла корисливі злочини; злочин вчинений менш ніж за 4 місяці після звільнення з місць позбавлення волі; шкода потерпілому самостійно не відшкодована; відсутність соціальних зав`язків.
Окрім того, апеляційний суд послався на такі обставини, як ведення спільно з сім`єю господарства (надання допомоги родині), мобілізація молодшого брата, запевнення засудженого про подальшу правомірну поведінку, які встановлені судом апеляційної інстанції виключно зі слів ОСОБА_8 .
Матеріали ж кримінального провадження не містять підтвердження зазначеним під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 обставинам.
Натомість матеріали кримінального провадження містять ухвалу апеляційного суду від 18 листопада 2024 року про привід ОСОБА_8 у судове засідання суду апеляційної інстанції, у якій зазначено, що засуджений був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, однак не з`явився, причин неявки суду не повідомив. А також ухвалу цього суду від 10 березня 2025 року, якою доручено Чугуївському районному управлінню поліції ГУ НП в Харківський області провести певні слідчі (розшукові) дії направлені на встановлення місця знаходження ОСОБА_8 та забезпечити його явку в судове засідання суду апеляційної інстанції.
Крім того, ухвалою апеляційного суду від 10 вересня 2025 року оголошено у розшук ОСОБА_8 , надано дозвіл на його затримання та зупинено апеляційне провадження.
Вочевидь, наведені вище обставини не свідчать про належну посткримінальну поведінку засудженого.
Верховний Суд вважає, що апеляційний суд, в порушення приписів частини 2 статті 439 КПК, при новому розгляді кримінального провадження не виконав вказівки суду касаційної інстанції, висновок суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_8 положень статті 75 КК є необґрунтованим, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності судового рішення вимогам статей 370, 419 КПК. 
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване й належним чином мотивоване судове рішення.
При цьому, слід враховувати, що за тих самих обставин висновок про наявність підстав до застосування статті 75 КК є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 січня 2026 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляду у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3