Справа № 560/19501/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

28 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Михайлова О.О. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної комісії Департаменту щодо переведення засуджених до позбавлення волі, обмеження волі, до установ виконання покарань, в особі Департаменту з питання виконання кримінальних покарань Державної кримінально-виконавчої служби про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Центральної комісії Департаменту щодо переведення засуджених до позбавлення волі, обмеження волі, до установ виконання покарань, в особі Департаменту з питання виконання кримінальних покарань Державної кримінально-виконавчої служби, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної комісії Департаменту щодо переведення засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, до установ виконання покарань від 02.09.2025, оформлене протоколом № 1.1/55-2025, та рішення начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, оформлене листом вих. від 16.10.2025 №4692/T-4398/3.2/11-25/3/1/23-25, в частині відмови ОСОБА_2 , в задоволенні його звернення про переведення з однієї установи виконання покарань до іншої.
- зобов`язати Відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про його переведення із ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" до державної установи "Київський слідчий ізолятор" або іншого найближчого до місця проживання членів сім`ї місця відбуванння покарання з відповідним рівнем безпеки, подане позивачем у 2025 р., з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем не дотримано приписи частини першої статті 93 Кримінально-виправного кодексу України, відповідно до якого засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що Комісією розглянуто клопотання ОСОБА_1 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі із Установи до державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», державної установи «Київський слідчий ізолятор» та прийнято рішення від 02.09.2025 про відмову в переведенні, враховуючи відсутність вільних місць для тримання такої категорії осіб, як засуджені до довічного позбавлення волі.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що надана відповідачем інформація не дає можливість перевірити реальну кількість камер та кількість місць в них, оскільки дані щодо кількості камер переважно не надано взагалі, як і не надано інформацію про кількість місць у кожній маломісній камері місця несвободи (може бути від 2 до 6 місць у кожній камері). Також відповідачем не зроблено аналіз щодо можливості розміщення інших засуджених у місцях відбування покарання у Хмельницькій області, звідки, вони, можливо походять або де живуть їх родичі. Просить суд задовольнити позовні вимоги.
Суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_3 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпродзержинска Дніпропетровської області від 21.12.2019 за частиною першою статті 255, підпунктів 1, 6, 9, 11, 13 частини другої статті 115, частини четвертої статті 187, частини четвертої статті 189, частини четвертої статті 190 Кримінального кодексу України, відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор».
Центральною комісією Департаменту щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі, обмеження волі на певний строк, довічного позбавлення волі, обмеження волі, до установ виконання покарань розглянуто клопотання ОСОБА_1 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі із державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» до державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», державної установи «Київський слідчий ізолятор» та прийнято рішення від 02.09.2025 про відмову в переведенні, враховуючи відсутність вільних місць для тримання такої категорії осіб, як засуджені до довічного позбавлення волі.
Наказом начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 10.10.2025 № 285/ОД-25 залишено без змін рішення Комісії від 02.09.2025 в частині відмови у переведенні засудженого ОСОБА_1 . 
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо переведення, звернувся з цим позовом до суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України №1129-VI від 11 липня 2003 року (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Відповідно до частини 2 статті 7 КВК України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 4 ст. 7 КВК України).
Положенням абзацу 3 частини 1 статті 8 КВК України передбачено, що засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.
Згідно з частини 6 статті 57 КВК України допускається переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого для розміщення засудженого за місцем проживання його близьких родичів за наявності поважних причин, що перешкоджають подальшому перебуванню засудженого в цьому виправному центрі. Переведення засудженого для подальшого відбування покарання з одного виправного центру до іншого здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, за поданням адміністрації виправного центру, погодженим з начальником відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, та спостережною комісією.
Відповідно до положень ст. 93 КВК України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Наказом Міністерства юстиції України від 27 лютого 2017 року № 680/5 затверджено Положення про визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення, Положення про центральну, міжрегіональну комісії та комісію слідчого ізолятора з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, порядок направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі, та їх переведення (далі Положення) в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 4 розділу I Положення, центральна комісія - колегіальний орган, що утворюється у Міністерстві юстиції України, який розглядає скарги на рішення міжрегіональних комісій, здійснює направлення для відбування покарання окремо визначених осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту чи обмеження волі, їх переведення для відбування покарання з однієї установи виконання покарань до іншої.
В свою чергу, переведення засудженого для подальшого відбування покарання без зміни умов тримання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої за межами зони діяльності міжрегіонального управління здійснюється за рішенням центральної комісії. Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави «відповідно до місця постійного проживання близьких родичів та/або членів сім`ї засудженого» здійснюється на підставі клопотання засудженого або близького родича чи члена сім`ї засудженої особи. Підпис засудженого на клопотанні засвідчується керівником адміністрації установи виконання покарань. (п. 2, 4 розділу IV Положення.
Рішення комісій оформлюються протоколами (додатки 1, 2), які підписуються усіма присутніми на засіданні членами комісії. Матеріали засідання комісії формуються в облікові справи, які прошиваються, а сторінки нумеруються. Облікова справа обов`язково має містити протокол засідання комісії та документи, що стосуються прийнятих на засіданні рішень (п. 1, 3 розділу V Положення №266/30134).
Про прийняте комісією рішення уповноваженим органам, установам чи заінтересованим особам надається витяг з протоколу засідання комісії (додаток 3), а засудженому - оголошується під підпис (п. 4 розділу V Положення № 266/30134).
Рішення центральної комісії може бути оскаржене до суду у порядку, передбаченому законодавством України (п. 6 розділу VІ Положення № 266/30134)
Отже, переведення чи не переведення засудженого до іншої установи виконання покарань належить до виключної компетенції центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.
Відповідно до ст. 93 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого.
Переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Згідно пункту 17.1 Європейських пенітенціарних правил по можливості, ув`язнені повинні направлятися для відбуття покарання в пенітенціарні установи, розташовані поблизу від міста проживання або місць соціальної реабілітації. При розподілі варто враховувати вимоги, пов`язані із продовженням кримінального розслідування та забезпеченням безпеки, а також потребу створення відповідного режиму для всіх ув`язнених. По можливості, варто узгоджувати з ув`язненим первісно призначене для нього місце відбуття покарання та будь-які наступні переведення з однієї пенітенціарної установи до іншої.
Таким чином, переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії.
Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду Центральною комісією клопотання засудженого до довічного позбавлення волі, відсутня можливість розміщення засуджених в секторі для засуджених до довічного позбавлення волі (вільних місць немає), що підтверджується довідками державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», державної установи «Дніпровська виправна колонія (№ 89)», державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Обставини, що перешкоджають подальшому відбуванню міри кримінального покарання даного засудженого в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» відсутні. Доказів на підтвердження винятковості обставин, що зумовлюють необхідність переведення позивача матеріали справи не містять.
На переконання суду, сам по собі факт віддаленості місця проживання родичів позивача до місця його відбування покарання не є винятковою обставиною, що перешкоджає подальшому перебуванню у державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор».
З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що, позивачем не наведено виняткових обставин, які перешкоджають його дальшому перебуванню у державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні належні правові підстави для задоволення клопотання позивача.
Зважаючи на викладене у сукупності, суд вважає, що рішення відповідача про відмову у переведенні є правомірним та обґрунтованим, оскільки підстави, передбачені ч. 2 ст. 93 Кримінально-виконавчого кодексу України для переведення, відсутні.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Центральна комісія Департаменту щодо переведення засуджених до позбавлення волі, обмеження волі, до установ виконання покарань, в особі Департаменту з питання виконання кримінальних покарань Державної кримінально-виконавчої служби (вул. Юрія Іллєнка, 81,м. Київ,04050 , код ЄДРПОУ - 43501242) 	

Головуючий суддя 		О.О. Михайлов