Справа № 464/1992/26
пр.№ 2/464/1951/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2026  Сихівський районний суд м.Львова 
в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.
секретаря судових засідань Лазар Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
Позивач ТОВ «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №661982 від 18.03.2020 у розмірі 16665 грн та понесених судових витрат.
Обґрунтовує позов тим, що 31.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №661982 (в електронній формі), відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/термін, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору з можливістю пролонгації кредиту за ініціативи позичальника та у разі здійснення платежу на користь позикодавця. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору - не повернув отримані кошти, також не сплатив проценти за користування кредитом та штраф. 16.11.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККЛУ-16112020. Згідно з вказаним договором, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 . Вживались заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. На поштову адресу боржника було відправлено претензію щодо сплати боргу, а також інформацію про заміну кредитора. Заборгованість відповідача перед позивачем становить 16665 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн; заборгованість за відсотками – 10950 грн, заборгованість за штрафом – 715 грн. Просить позов задовольнити, стягнути вказану суму боргу, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Справа надійшла до суду 25.03.2026, протоколом автоматизованого розподілу визначено суддю Горбань О.Ю.
Ухвалою від 27.03.2026 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Витребувано з АТ КБ «Приватбанк» письмові докази.
Ухвалою від 26.05.2026 у клопотанні представника відповідача – адвоката Пащука А.І. про передачу справи за підсудністю відмовлено.
30.06.2026 від представника відповідача – адвоката Пащука А.І., який діє на підставі ордера ВС №1455204, на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому частково заперечив позовні вимоги. Вказує на те, що неможливо перевірити достовірність, цілісність і незмінність підписаного одноразовим електронним ідентифікатором електронного договору саме відповідачем, тобто що саме він уклав цей договір. Оскільки є сумніви укладення вказаного договору, просить витребувати відповідні докази протилежного. Заперечує також нараховані збільшені відсотки, які на його думку є непропорційними до тіла кредиту, оскільки відповідач жодним чином не продовжував строк кредитування і не вчиняв жодних дій для цього. Отже, відсотки нараховувались поза межами кредиту. Вважає, що умови кредитування є нечесними та не справедливими, для відповідача є несправедливими, крім цього, такий складений дрібним шрифтом, а правила до цього договору не підписані відповідачем. Також заперечує нараховану суму штрафу, яка не повинна стягуватись з відповідача відповідно до законодавства та судової практики. Визнає заборгованість по кредиту в загальному розмірі 7850 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000 грн та заборгованості по відсотках в розмірі 2850 грн. Крім цього, просить зменшити витрати на правову допомогу з 8000 грн до 2000 грн, що буде співмірним.
Представник позивача – адвокат Усенко М.І. в судове засідання не з`явився, 20.04.2026 направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Відповідач та його представник – адвокат Пащук А.І. у судове засідання не з`явились, представник відповідача у відзиві на позовну заяву висловив свою позицію щодо позовних вимог.
У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Установлено, що 31.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №661982 (в електронній формі), відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/термін, що визначені договором. Товариство надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору з можливістю пролонгації кредиту за ініціативи позичальника та у разі здійснення платежу на користь позикодавця.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
16.11.2020 ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККЛУ-16112020. Згідно з вказаним договором, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 цього Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
З матеріалів справ вбачається, що вказаний договір є електронним і укладений відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про споживчий кредит, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, зокрема, відповідно до п. 1.2, 1.3 договору надається позичальнику грошові кошти в безготівковій формі, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, і сплатити проценти за користування кредитом з можливою пролонгацією, яка передбачена у п.4 договору. Сума кредиту становить 5000 грн. Кредит надавався строком на 30 днів з нарахуванням зниженої процентної ставки 0,76 % на день або 277,40% річних, а за стандартною ставкою 1,90 % в день або 693,50% річних.
На підтвердження укладення кредитного договору позивач долучив договір про надання споживчого кредиту №661982 від 18.03.2020, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, контактні дані позичальника та його ідентифікацію, розрахунок заборгованості.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним 18.03.2020, заборгованість становить 16665 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн; заборгованість за відсотками – 10950 грн, штраф – 715 грн.
З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідач в межах строку кредиту 18.04.2020 здійснив виплату процентів в розмірі 200 грн, а отже, у відповідності до умов п.4 договору, продовжив строк дії кредиту.
Позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. На поштову адресу боржника було відправлено претензію щодо сплати боргу, а також інформацію про заміну кредитора.
Позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за кредитним договором.
Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано.
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено розмір нарахованої заборгованості по тілу кредиту та процентами за користування кредитом, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Судом не приймаються доводи представника відповідача про не надання доказів укладення та підписання електронного договору, нарахування позивачем завищених відсотків поза строком кредиту та інші доводи, оскільки в матеріалах справи міститься належні та допустимі докази укладення кредитного договору, його пролонгацію та отримання відповідачем кредитних коштів.
Суд зауважує, що розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений умовами договору, в тому числі з пролонгацією кредитування, відповідач здійснив пролонгацію, отже погодився на такі умови, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати будь яку фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім цього, прохання представника позивача, яке міститься у відзиві на позовну заяву, про витребування додаткових доказів правомірності укладення кредитного договору, не підлягає задоволення, у зв`язку з тим, що останній визнав частково позовні вимоги. 
Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача за вказаним договором штраф в розмірі 715 грн, які на переконання суду задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).
Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
З позовних вимог позивача випливає, що слід застосувати спеціальну норму права, якою є Закон України «Про споживче кредитування», п. 6 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону». Тобто неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року, оскільки з цієї дати така заборона відсутня.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова ВП ВС від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), постанова ВП ВС від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78) та постанова ВП ВС від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.
Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів.
З системного аналізу приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
За таких обставин, суд погоджується з позицією представника відповідача і дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованого штрафу в розмірі 715 грн за договором кредиту №661982 від 18.03.2020.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість в розмірі 15950 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн; заборгованість за відсотками становить 10950 грнпідлягають стягненню з відповідача. У позовній вимозі щодо стягнення штрафу в розмірі 715 грн слід відмовити.
Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (95,7%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2548 грн 17 коп.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між адвокатським об`єднанням «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 01.07.2025 укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом надано акт про надання послуг, детальний опис робіт.
З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, пояснень та значимості таких дій у справі, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, а представник позивача не з`являвся в судові засідання, суд дійшов висновку, що вартість фактично наданих для ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги складає суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 2000 грн.
На підставі статтями 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №661982 від 18.03.2020 в розмірі 15950 (п`ятнадцять тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000 грн та заборгованості по відсотках в розмірі 10950 грн; судові витрати в розмірі 2548 грн 17 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.
У вимозі про стягнення штрафу - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх, ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Текст рішення складено 30.06.2026.

Суддя Олена ГОРБАНЬ