номер провадження справи 7/238/25 

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2026 Справа № 908/3859/25
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Лєскіної Ірини Євгенівни, за участі секретаря судового засідання Даниленко Віти Сергіївни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні справу №908/3859/25
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 
до відповідача: Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) 
про стягнення 1292912,19 грн, 

за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився

Процесуальні дії у справі.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (документ сформований в системі “Електронний суд” 24.12.2025, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області вх. № 4283/08-07/25 24.12.2025) Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Військової частини НОМЕР_3 про стягнення 1292912,19 грн збитків.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 24.12.2025 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3859/25 та визначено до розгляду судді Лєскіній І.Є. 
Ухвалою суду від 29.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/3859/25, яке суд ухвалив здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.01.2026 о 10 год. 00 хв.
У системі “Електронний суд” 09.01.2026 відповідачем сформовано повідомлення про відсутність матеріалів в електронній справі, а саме вказує на те, що після ознайомлення з електронними матеріалами позовної заяви та додатками до неї виявлено відсутність деяких документів, поданих по справі №908/3859/25 в електронній формі, а саме: “Копії експертного звіту, копії Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Pdf”, які вказані у додатках до позовної заяви під пунктом 6. Під даними номером та назвою до позовної заяви додано повторно інший документ - лист Позивача вих. № 1/66/923332025 від 15.07.2025. 
Також відповідачем 11.01.2026 у системі “Електронний суд” подано клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву, в якому останній просить суд продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 днів. 
Ураховуючи відсутність деяких документів, поданих позивачем по справі №908/3859/25 в електронній формі, а саме: “Копії експертного звіту, копії Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, pdf”, які вказані у додатках до позовної заяви під пунктом 6 у відповідача була відсутня можливість належним чином підготувати відзив на позовну заяву. 
Суд установив, що при подачі позивачем позовної заяви та додатків до неї у системі “Електронний суд” був відсутній документ «Копія експертного звіту, копія Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, pdf», вказаний у додатках до позовної заяви під пунктом 6. Під даними номером та назвою до позовної заяви додано повторно інший документ - лист Позивача вих. № 1/66/923332025 від 15.07.2025. 
За даним фактом начальником відділу автоматизованого документообігу, обробки та контролю виконання документів складено відповідний акт від 12.01.2026.
Разом із цим, через систему “Електронний суд” 12.01.2026 позивачем подано клопотання про долучення доказу – звіту № 229 про проведення оцінки колісного транспортного засобу, який помилково, через технічну помилку не був долучений до матеріалів позовної заяви та не завантажений у систему “Електронний суд”.
У судове засідання 27.01.2026 представники сторін не з`явились. Про причини неявки своїх представників суд не повідомили. 
Ухвалою суду від 27.01.2026 суд продовжив строк для подання відзиву на позов, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав підготовче засідання в межах строку підготовчого провадження на 03.03.2026 о 10 год. 00 хв. 
У системі “Електронний суд” відповідачем 12.02.2026 сформовано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.
Також у системі “Електронний суд” відповідачем 02.03.2026 сформовано клопотання про витребування доказів. Представник відповідача просить суд зобов`язати позивача надати:
- належним чином завірену копію матеріалів службового розслідування, проведеного за фактом заподіяння майну Позивача збитків внаслідок вказаної вище дорожньотранспортної пригоди;
- відомість визначення залишкової вартості автомобіля Mitsubishi L 200, н.з. НОМЕР_5 , з урахуванням пошкоджень, заподіяних під час вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди.
Від позивача 02.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшла відповідь на відзив, в якій просить суд взяти до уваги викладені у відповіді на відзив обставини та задовольнити позовні вимоги повністю.
Від позивача 03.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшла заява про участь іншого представника в судовому засіданні. Представник позивача Максюта Михайло Олексійович просить суд допустити до участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції старшого офіцера юридичної служби військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, лейтенанта юстиції Адаменка Ярослава Юрійовича.
У судовому засіданні 03.03.2026 приймав участь представник відповідача та вільний слухач ОСОБА_1 .
Під час судового засідання суд перевірив інформацію за системою діловодства спеціалізованого суду та встановив, що довіреність Адаменка Ярослава Юрійовича не була додана до заяви про участь іншого представника в судовому засіданні. Адаменко Я.Ю. підтвердив, що це сталося через технічну помилку, яка призвела до відсутності його підпису на документі. Враховуючи це пояснення, суд дозволив Адаменку Я.Ю. бути присутнім на засіданні як вільному слухачеві.
Представник відповідача підтримав клопотання про витребування доказів. 
Ухвалою суду від 03.03.2026 суд відклав підготовче засідання на 16.03.2026 об 11 год. 00 хв. Розгляд клопотання залишив до наступного підготовчого засідання.
У системі “Електронний суд” позивачем 13.03.2026 сформовано клопотання про долучення документів. Представник позивача просить долучити додані докази до матеріалів справи та врахувати їх при ухваленні відповідного рішення.
Також у системі “Електронний суд” позивачем 13.03.2026 сформовано заперечення, в якому представник просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_3 щодо зобов`язання надати документи.
У судовому засіданні 16.03.2026 приймав участь представник позивача.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань процесуального характеру до суду від відповідача не надходило.
У судовому засіданні суд з`ясував думку представника позивача про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.
Представник позивача не заперечив щодо проведення підготовчого засідання без участі представника відповідача.
Ухвалою від 16.03.2026, зважаючи на умови воєнного стану, з метою забезпечення прав учасників справи, суд відклав підготовче засідання на 24.03.2026 об 10 год. 30 хв.
Від відповідача 23.03.2026 через систему “Електронний суд” надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні 16.03.2026 приймав участь представник позивача.
Представник відповідача не приєднався до відеоконференції. Про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений шляхом направлення відповідної ухвали суду до електронного кабінету. 
У судовому засіданні суд з`ясував думку представника позивача про можливість проведення підготовчого засідання без участі належним чином повідомленого відповідача. Представник позивача не заперечив. 
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти клопотання відповідача про витребування доказів і просив відмовити в його задоволенні.
Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з мотивів, викладених у відповідній ухвалі суду.
У підготовчому засіданні судом розглянуті питання, передбачені частиною 2 ст. 182 ГПК України.
Судом у підготовчому засіданні 24.03.2026 з`ясовано у представника позивача, чи всі докази подані, чи можливо закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.
Представник позивача повідомив суд, що всі докази надані та не заперечив проти призначення справи до судового розгляду по суті. 
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більш ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
Згідно з п. 15 ч. 2 ст. 182 ГПК України суд встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання.
Судом зазначено, що з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються, буде здійснюватися в хронологічному порядку (в порядку їх надходження та долучення до матеріалів справи).
Ураховуючи проведення всіх підготовчих дій у справі, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків, встановлених законом, суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті.
За таких обставин суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 31.03.2026 о 11 год. 00 хв.
У судовому засіданні 31.03.2026 брали участь представники сторін. Представник позивача у вступному слові підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача заявив усне клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для підготовки до вступного слова.
У судовому засіданні 31.03.2025 судом задоволено усне клопотання представника відповідача та оголошено протокольну ухвалу про перерву до 13.04.2026 о 10 год. 45 хв. 
У судовому засіданні 13.04.2026 брали участь представники обох сторін. Представник відповідача виступив зі вступним словом, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Зважаючи на обсяг доказів, що підлягають дослідженню, суд оголосив ухвалу про перерву в судовому засіданні, яка занесена до протоколу, до 20.04.2026, 11 год. 00 хв.
У судовому засіданні 20.04.2026 брали участь представники обох сторін.
Фіксація судового процесу здійснювалась за допомогою технічного засобу, відповідно до положення ст. 222 ГПК України.
Суд закінчив з`ясування обставин справи та дослідження доказів, провів судові дебати, на підставі ст. 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та повідомив про відкладення його проголошення до 30.04.2026 о 15 год. 15 хв. 
У судовому засіданні 30.04.2026 судом ухвалено рішення.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.
До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (документ сформований в системі “Електронний суд” 24.12.2025, зареєстрований в канцелярії Господарського суду Запорізької області вх. № 4283/08-07/25 24.12.2025) Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Військової частини НОМЕР_3 про стягнення 1292912,19 грн збитків.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на заподіяння військовослужбовцем, якій перебуває на службі у відповідача, збитків майну позивача – автотранспортному засобу – під час дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою суду про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.
Позов заявлено на підставі ст.ст. 16, 22, 611, 1166, 1172, 1187 Цивільного кодексу України.
Відповідач не визнав позовні вимоги, пославшись на недоведеність належності автотранспортного засобу позивачеві, відсутність належних доказів розміру шкоди. Також зазначив, що позивач повинен був отримати відшкодування збитків відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів». 

Обставини справи, встановлені судом, та докази, що їх підтверджують.
На трасі Запоріжжя - Маріуполь, 549 км, 30.08.2024 о 14:20 год., військовослужбовець військової частини НОМЕР_3 (далі – ВЧ НОМЕР_3 ) ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Land Rover, д.н.з НОМЕР_6 , на чорному фоні, при зустрічному роз`їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi L 200, д.н.з. НОМЕР_5 , чим порушив вимоги п. 13.3 ПДР України, в результаті зіткнення завдані матеріальні збитки, зокрема, пошкоджено автомобіль Mitsubishi L 200, д.н.з. НОМЕР_5 .
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2024 року по справі №336/8826/24 визнано військовослужбовця ВЧ НОМЕР_7 ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
В результаті ДТП зазнав пошкодження, зокрема, автомобіль Mitsubishi L200, д.н.з. НОМЕР_5 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
На підтвердження належності транспортного засобу Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України позивачем надано копію паспорту машини №12235 Mitsubishi L 200, 2023 року випуску, кузов № НОМЕР_8 , копію технічного талону на зазначений транспортний засіб, д.н.з. НОМЕР_5 .
Відповідно до Звіту № 229 від 24 вересня 2024 року про проведення оцінки колісного транспортного засобу Mitsubishi L 200, державний номер НОМЕР_5 (далі – Звіт №229), вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 1 385 581,88 грн. Оскільки вартість відновлюваного ремонту перевищує вартість пошкодженого автомобіля, то вартість матеріального збитку становить 1 292 912, 19 грн.
Обставини дорожньо-транспортної пригоди, належність транспортного засобу Land Rover, д.н.з. НОМЕР_9 , НЗ Військовій частині НОМЕР_3 , винність у ДТП водія ОСОБА_2 , а також факт того, що на час вчинення ДТП водій ОСОБА_2 перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_3 , відповідачем не оспорювалась.
У судовому засіданні під звукозапис представник відповідача повідомив, що за фактом ДТП ВЧ НОМЕР_3 проведено службове розслідування, водія притягнуто до відповідальності.
Станом на час розгляду справи збитки, завдані автотранспортному засобу позивача не відшкодовані.

Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при ухваленні рішення. Висновки суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. 
Згідно з ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин; збитки, як результат такої діяльності; причинний зв`язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками; вина учасника господарських відносин.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що її було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 ст. 1187 ЦК України). 
За приписами ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Тлумачення ст. 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення.
Таким чином відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
При цьому, під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 (справа № 6-108цс13) та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 426/16825/16-ц від 05.12.2018.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.09.2019 у справі № 909/1189/17, під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну особу або громадянина, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договір оренди, довіреність тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин із володільцем цього джерела.
Зазначений висновок ґрунтується на приписах частини 1 статті 1172 ЦК України, якою передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Покладання відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливе лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини 3 та 4 ст. 1187 ЦК України).
Отже, аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Доказів неправомірного заволодіння транспортним засобом, Land Rover, д.н.з НОМЕР_6 , належним ВЧ НОМЕР_3 , водієм ОСОБА_2 , суду не надано та жоден з учасників справи на таку обставину не вказує.
Ураховуючи викладене, в силу приписів ч. 1 ст. 1172 та ст. 1187 ЦК України, особою, яка несе цивільно-правову відповідальність у зв`язку із заподіянням шкоди автомобілю потерпілого, Mitsubishi L 200, д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди 30.08.2024, є саме відповідач (ВЧ НОМЕР_3 ) як особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом джерела підвищеної небезпеки, та військовослужбовцем якої є водій ОСОБА_2 , який керуючи джерелом підвищеної небезпеки (Land Rover, д.н.з НОМЕР_6 ), заподіяв шкоду потерпілому.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (надалі – Закон) положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні. 
Статтею 3 Закону передбачено, що оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. 
Відповідно до статті 7 Закону проведення оцінки майна є обов`язковим, зокрема, у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Документом який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону). Відповідно до вимог цієї статті звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
У свою чергу, порядок визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу (далі – КТЗ) визначено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 №142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395) (далі – Методика).
Методика розроблена згідно із Законами України "Про судову експертизу", "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національним стандартом № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна. Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (п. 1.3. Методики).
Пунктом 4.3 розділу ІV Методики визначено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).
Пунктом 4.4 3 розділу ІV Методики передбачено, що у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається така інформація:
а) повне найменування суб`єкта оціночної діяльності, його місцезнаходження, телефон (факс), номер та термін дії сертифіката суб`єкта оціночної діяльності;
б) дата надходження матеріалів для оцінки і дата підписання звіту (акта), висновку;
в) найменування юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка призначила (замовила) оцінку КТЗ;
г) питання (завдання), що поставлені перед оцінювачем (експертом) (мета оцінки);
ґ) назва об`єкта (об`єктів), представленого для оцінки;
д) найменування юридичної особи (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи), місцезнаходження (місце проживання) власника майна та його майнові права на КТЗ;
е) відомості про фізичну особу, що здійснює оцінку КТЗ: посада, прізвище, ім`я, по батькові, освіта, спеціальності (загальна й оціночна за напрямом програми базової підготовки), стаж роботи за цими спеціальностями, учений ступінь і вчене звання (за наявності), номер, дата видачі кваліфікаційного свідоцтва та посвідчення про підвищення кваліфікації;
є) інформація, що має значення для виконання оцінки, з посиланням на джерела її отримання;
ж) клопотання оцінювача, експерта про надання додаткових матеріалів, результати їх розгляду (якщо це мало місце);
з) перелік використаних довідкових джерел інформації, літератури із зазначенням основних бібліографічних даних (найменування, автори, місце та рік видання);
и) дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом);
і) відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки;
ї) ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів;
й) показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності);
к) результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах;
л) відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ;
м) відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань;
н) відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів;
о) перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки та припущення, у межах яких проводилася оцінка;
п) викладення змісту використаних методичних підходів, методів, оціночних процедур та відповідних розрахунків;
р) висновок про вартість майна або висновок про результати автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження);
с) додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження.
За приписами п. 5.1 розділу V Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Зі змісту Звіту № 229 вбачається, що визначення матеріального збитку здійснено за наслідками технічного огляду КТЗ.
Механізм визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, регламентовано розділом VIII Методики.
Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів, спеціальних (спеціалізованих) транспортних засобів на колісних шасі або на гусеничному ходу, рейкового транспорту (крім рухомого складу залізниці), застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту (п. 8.1).
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики).
Відповідно до вимог пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою (23):
Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:
С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;
С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;
С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;
Е З - коефіцієнт фізичного зносу.
Зі змісту Звіту №229 убачається, що: вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 161370,00 грн; вартість необхідних для ремонту матеріалів – 39496,40 грн; вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту – 1184715,48 грн; коефіцієнт фізичного зносу дорівнює 0.
При цьому значення вартості відображені у калькуляції, що є додатком до звіту.
Отже, вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу складників склала 1385581,88 грн. Зважаючи на те, що коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні, становить 1385581,88 грн.
Відповідно до п. 8.2 Методики у порівнянні із ринковою вартістю КТЗ (С) сума вартості відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ є більшою за його ринкову вартість (1292912,19 грн). Ринкову вартість КТЗ визначено за формулами 2, 3 (п. 7.3 Методики).
Отже, виходячи із приписів п. 8.2 Методики, в даному випадку матеріальний збиток (У) визначається за формулою: У=С=1292912,19 грн.
Також суд зазначає, що відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума:
матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;
документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
У разі досягнення згоди між потерпілою особою та страховиком (МТСБУ) щодо відчуження потерпілою особою на користь страховика (МТСБУ) знищеного транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума:
ринкової вартості транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди;
документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом або страховиком (МТСБУ) відповідно до положень законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
Ринкова вартість транспортного засобу після його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається страховиком (МТСБУ) на підставі цінової пропозиції, отриманої щодо заявленого для продажу пошкодженого транспортного засобу на аукціоні з продажу пошкоджених транспортних засобів, у тому числі що проводиться з використанням інформаційно-комунікаційних систем (онлайн-аукціон, торги). За домовленістю між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою вартість транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може визначатися страховиком (МТСБУ) відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.
Разом із цим, наведені положення Закону не застосовуються до правовідносин про стягнення шкоди із її заподіювача, а не зі страховика цивільно-правової відповідальності. Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18.02.2020 у справі № 908/807/18 про розгляді спору в аналогічних правовідносинах.
Із приводу доводів відповідача суд зазначає таке.
По-перше, відповідач заперечує проти належності та допустимості доказу розміру шкоди – Звіту №299, зазначаючи про відсутність попередження особи, яка проводила дослідження, про кримінальну відповідальність.
Разом із цим, оцінку матеріальних збитків, завданих транспортному засобу позивача, проведено на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики. Результатом оцінки є звіт, що прямо визначено пунктом 4.3 Методики. Отже, в даному випадку законодавством не передбачено обов`язковості попередження суб`єкта оцінки про кримінальну відповідальність.
По-друге, представник відповідача у судовому засіданні звернув увагу суду на те, що сертифікат суб`єкта оціночної діяльності (№296/21), який проводив оцінку транспортного засобу, є нечинним, оскільки строк його дії закінчився 14.04.2024.
За положеннями ст. 18 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» сертифікат суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені.
Сертифікат видається в порядку, встановленому цим Законом, Фондом державного майна України. Форма сертифіката встановлюється зазначеним органом. У сертифікаті зазначаються найменування органу державної влади, що його видав, найменування суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, його юридичні реквізити, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), дата видачі та строк дії, напрями оцінки майна, щодо яких дозволена практична діяльність. Сертифікат підписується керівником Фонду державного майна України та засвідчується печаткою. Сертифікат видається строком на три роки та може бути анульований з підстав, зазначених у статті 20 цього Закону.
Оцінка майна, яка проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання без чинного сертифіката, є недійсною.
Разом із цим, відповідно до змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо особливостей регулювання земельних відносин в умовах воєнного стану» до пункту 7 розділу VII Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», які набули чинності 09 червня 2022 року, сертифікати суб`єктів оціночної діяльності, строк дії яких закінчився під час дії воєнного стану, є чинними до спливу трьох місяців з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Отже, в силу наведених положень Закону станом на дату проведення оцінки та складення звіту сертифікат суб`єкта оціночної діяльності (№296/21) був чинним.
По-третє, відповідач у відзиві стверджував, що позивач повинен був отримати відшкодування збитків відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посилаючись на положення закону та зазначаючи, що збитки підлягали відшкодуванню за рахунок регламентних виплат від Моторного (транспортного) страхового бюро України.
Разом із цим, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
Транспортний засіб позивача на дату дорожньо-транспортної пригоди не був забезпеченим, тобто щодо нього був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відтак, підстави для здійснення регламентних виплат МТСБУ у даному випадку відсутні.
Суд також відхиляє доводи представника відповідача про необхідність урахування балансової вартості при визначенні розміру заподіяної шкоди, оскільки порядок визначення збитків передбачено наведеними вище положеннями законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
У силу ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyondreasonabledoubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
У пунктах 1- 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Суд констатує, що, зважаючи на принцип змагальності, який знаходить своє вираження, зокрема, у розподілі тягаря доказування, позивачем надано докази, які у їх сукупності та взаємозв`язку дозволяють дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог. Натомість, відповідачем доказів на підтвердження власної позиції та спростування доводів позивача суду не надано.
Отже, суд, керуючись стандартом доказування «баланс вірогідностей», ураховуючи встановлені обставини у даній справі, предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. 
Щодо решти пояснень та доводів учасників справи суд зауважує таке.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд із цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи документів та доводів учасників процесу була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків стосовно наявності підстав для задоволення позову у даній справі не спростовує.

Судові витрати.
Судовий збір на підставі пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 15514,95 грн судового збору. 
Також суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету України суми зайво сплаченого судового збору.
Із матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 19393,68 грн (платіжна інструкція № 13840 від 19.12.2025).
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
У відповідності до п.п. 1-2 п. 2 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3028,00 грн. 
Одночасно, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Беручи до уваги викладене, враховуючи, що заявлено вимоги майнового характеру, у розумінні Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання позову із застосуванням коефіцієнту 0,8 становить 15514,95 грн (1292912,19грн х 1,5% х 0,8).
Із наведеного слідує, що позивач сплатив суму судового збору у більшому розмірі, ніж передбачено законом. Сума зайво сплаченого судового збору складає 3878,73 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Отже, сума зайво сплаченого позивачем судового збору в розмірі 3878,73 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за наявності відповідного клопотання.
Позиція суду щодо необхідності розрахунку судового збору із застосуванням пониженого коефіцієнту узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 11, 13, 14, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) збитки у розмірі 1 292 912 (один мільйон двісті дев`яносто дві тисячі дев`ятсот дванадцять) гривень 19 копійок, судовий збір у розмірі 15514 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 95 копійок.
Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 30.04.2026

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя І.Є. Лєскіна