Дата документу 06.05.2026 Справа № 336/6673/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/6673/25 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/993/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Кочеткової І.В.
при секретарі: Бєловій А.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 22.11.2024 року приблизно о 08 годині 20 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Камаз 53215», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Ігоря Сікорського, наближаючись до перехрестя з вул. Солідарності в м. Запоріжжі.
В цей час по вул. Солідарності, наближаючись до перехрестя з вул. Ігоря Сікорського, рухався автомобіль «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача.
Під час перетину зазначеного перехрестя, за ходом руху позивача на світлофорі було увімкнене зелене світло світлофору.
Водій ОСОБА_2 , не переконавшись в безпеці, виїхав на зазначене перехрестя на червоний сигнал світлофору з табличкою «стрілка зеленого кольору», не надавши таким чином переваги в русі автомобілю позивача.
У відповідності до вимог п. 8.7.3.е) Правил дорожнього руху України, «стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух.
Внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог п. 8.7.3. е) Правил дорожнього руху України, останній припустив зіткнення з автомобілем позивача, який зазнав механічних ушкоджень.
Автомобіль «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію, а тому діями ОСОБА_2 їй спричинено майнову та моральну шкоду, пов`язану з пошкодженням її особистого майна.
За фактом дорожньо-транспортної пригоди стосовно водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у зв`язку з порушенням вимог п. 8.7.3. е) Правил дорожнього руху України, що завдало матеріальних збитків.
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2025 року встановлено, що 22.11.2024 року приблизно о 08.20 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Камаз 53215», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Солідарності біля будинку 98, в м. Запоріжжі, на перехресті на червоний сигнал світлофору, на якому було встановлено табличку «стрілка зеленого кольору» на рівні червоного сигналу світлофору для повороту праворуч, не надав переваги в русі автомобілю «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась на зелений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, чим завдано майнової шкоди. 
Позивач зазначала, що провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 9 ст. 247 КУпАП, у зв`язку зі смертю особи, щодо якої було розпочато провадження в справі. 
Закриття справи з підстав, визначених п. 9 ст. 247 КУпАП не є реабілітуючою обставиною. До того ж, з постанови суду вбачається, що суд таки встановив обставини дорожньо-транспортної пригоди. В мотивувальній частині постанови чітко зазначено суд «встановив» (далі за текстом постанови). При цьому, викладаючи обставини справи, суд не посилається на обставини, як на такі, що викладені в протоколі, а чітко зазначає, що ці обставини встановлені судом. 
У деліктних правовідносинах суд має повноваження самостійно встановити протиправність дій заподіювача шкоди.
Позивач вказує, що, з урахуванням зазначеного, надала суду докази протиправності дій водія ОСОБА_2 , що спричинили їй матеріальну та моральну шкоду, а саме: копію протоколу ААД № 986594 від 22.11.2024 року; копію схеми ДТП, що сталась 22.11.2024 року; копії письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; копію постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2025 року; копію висновку експерта № СЕ-19/108-25/11047-ІТ від 23.05.2025 року за обставинами ДТП, що мала місце 22.11.2024 року за участі водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Витрати, які ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з отриманням висновку експерта № СЕ-19/108-25/11047-ІТ від 23.05.2025 року становлять 3 820,40 гривень, що підтверджується квитанцією № 182112944 від 12.05.2025 року.
З метою встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачу діями ОСОБА_2 , вона звернулась до судового експерта Филь О.П. Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 4290 від 28.11.2024 року матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 22.11.2024 року на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні та складає 933 435, 26 гривень.
За проведення дослідження нею була сплачена сума в розмірі 5 000,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 673538804 від 02.12.2024 року. 
На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «Камаз 53215», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». У відповідності до умов полісу № 221101622 від 23.05.2024 року ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну потерпілого, становить 160 000 гривень. Цим же полісом встановлена франшиза в розмірі 3 200,00 гривень. 
Страховиком було сплачено страхове відшкодування в розмірі 156 800,00 гривень. Зазначений факт підтверджується листом від 12.02.2025 року за підписом заступника начальника відділу врегулювання збитків ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» М. Симонік.
Власником транспортного засобу «Камаз 53215», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ТОВ «Вельтум-Запоріжжя». 
Станом на 22.11.2024 року ОСОБА_2 під час події ДТП виконував свої трудові обов`язки, пов`язані з експлуатацією автомобіля. 
Тому, відповідальною особою за спричинення шкоди внаслідок ДТП є саме ТОВ «Вельтум-Запоріжжя».
Різниця між фактичним розміром шкоди (933 435,26 гривень) і страховою виплатою (156 800,00 гривень) складає 776 636,26 гривень.
За проведення товарознавчого дослідження з встановлення розміру збитків позивачем була сплачена сума в розмірі 5 000,00 гривень, а за проведення судової експертизи за обставинами ДТП – 3 820,40 гривень. Зазначені суми теж підлягають стягненню з відповідача на користь позивача
Окрім матеріальної шкоди позивачу, як власнику пошкодженого особистого майна – автомобіля «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинено моральну шкоду.
Протягом тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, позивачу довелося змінити звичний режим. Для пересування по місту, в т.ч. вирішення своїх побутових питань їй довелося звертатися до сторонньої допомоги. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них вона взагалі змушена була відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім неї і члени її родини, що призвело до розладу стосунків. Це все спричинило виникнення пригніченого стану та нервування. 
Вказує, що розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану позивача, відпочинком від усього, що сталося з нею та членами її родини. Розмір її душевних страждань позивач оцінює в 30 000 гривень. Ціна враховує в собі всі страждання, які довелося їй перенести зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою, суттєве пошкодження її майна та необхідність придбання нового, коштів на яке у позивача недостатньо.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» грошову суму в розмірі 785 455,66 грн, з яких: 776 636,26 грн - у якості відшкодування витрат, пов`язаних із пошкодженням автомобіля; 5 000,00 грн - витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження; 3 820,40 грн - витрати за проведення судової експертизи за обставинами ДТП; грошову суму в розмірі 30 000,00 грн у якості відшкодування моральної шкоди, та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 154,56 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» про відшкодування шкоди задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 785 455, 66 грн: 776 636,26 грн - відшкодування витрат, пов`язаних із пошкодженням автомобіля; 5 000,00 грн - витрати на проведення висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження; 3 820,40 грн - витрат за проведення судової експертизи за обставинами ДТП.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 154, 56 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» - адвокат Балковий Р.Л. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, стягнути судові витрати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом було порушено приписи процесуального права, а саме приписи статті 89, частини 1 статті 110 ЦПК України, - в контексті встановлення обставин ДТП, на підставі висновку експертного дослідження від 23.05.2025 року № СЕ-19/108 25/11047-ІТ. Також, суд не навів мотивів відхилення або прийняття доказів, наданих відповідачем на спростування доводів позивача. Також порушені положення пункту 2 частини 1 статті 103 ЦПК України, частини 1 статті 107 ЦПК України, приписи частин 2, 3 статті 12 ЦПК України при постановленні ухвали суду від 15.10.2025 року про відмову у задоволенні клопотання адвоката Балкового Р.Л. про призначення по справі інженерно-транспортної експертизи.
Вказує, що у зв`язку з дією презумпції заподіювача шкоди в деліктних правовідносинах, суд першої інстанції обмежив відповідача в праві доводити свою невинуватість, тому порушив положення пункту 3 частини 4 статті 265 ЦПК України.
Зауважує, що судом першої інстанції порушено матеріальне право щодо застосування норм абзацу 2 частини 1 статті 1192 ЦК України при визначені способу відшкодування шкоди. Суд не застосував висновки Верховного Суду, які містяться в постанові від 30.10.2019 року у справі № 753/19288/14-ц, в якій викладено порядок відшкодування шкоди у випадках проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, і відповідно у випадках не проведення ремонту. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 30 000 грн, суд першої інстанції, на думку скаржника, порушив вимоги приписів Глави 5 «Докази та доказування» параграфу 1 «Основні положення про докази» ЦПК України, оскільки наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП і наявністю шкоди була спростована самим позивачем, жодних доказів обсягу завданої моральної шкоди не надано. Суд першої інстанції не обґрунтував розмір моральної шкоди, стягнутий на користь позивачки. Підстав вважати, що судом були застосовані норми статей 76 - 89 ЦПК України, немає.
Щодо невідповідності висновків суду обставинам справи в частині встановлення винуватості водія КАМАЗу 53215 вказує, що матеріали справи про притягнення водія ОСОБА_2 були надані експерту для проведення дослідження, тому слід зосередити увагу саме на висновку експертного дослідження від 23.05.2025 року № СЕ-19/108-25/11047-ІТ. 
Вбачається, що на експертизу було надано відповідну заяву про проведення дослідження, копію протоколу ААД № 986594 від 22.11.2024 року, копію схеми ДТП, копію письмових пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копію нових пояснень ОСОБА_1 копію постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2025 року. 
У вихідних даних, які надані експерту, слід звернути увагу на: 
1. Пункт 7 «З моменту відновлення руху автомобілем «Камаз 53215» до моменту його зіткнення з автомобілем Audi Е-tron» номер НОМЕР_3 минув час приблизно 1,5 секунди. 
2. «Зі слів водія ОСОБА_2 вбачається, що він, керуючи автомобілем КАМАЗ 53215, зупинився по вулиці Куйбишева (вул. І. Сікорського) перед виїздом на вул. Солідарності на червоне світло світлофору. Пропустивши транспортні засоби почав виконувати маневр повороту праворуч…..». 
По тексту висновку експертного дослідження від 23.05.2025 року № СЕ-19/108-25/11047-ІТ, а саме цитата додаткових пояснень ОСОБА_1 від 29.04.2025 року «Здійснючи рух, я бачила, що праворуч по вул. Сікорського, безпосередньо перед виїздом на вул. Солідарності стоїть автомобіль КАМАЗ 53215, як пізніше виявилось реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . В той момент, коли мій автомобіль наблизився до перехрестя я побачила, що КАМАЗ відновив рух, виконуючи поворот праворуч». 
Отже, вважає, що з висновку № СЕ-19/108-25/11047-ІТ від 23.05.2025 року, з пояснень водія ОСОБА_2 , пояснень самої позивачки чітко вбачається, що КАМАЗ зупинився на червоне світло світлофору, тобто його швидкість дорівнювала 0 км/год. Утім суд першої інстанції цю обставину (зупинка КАМАЗУ) не з`ясував, тому висновок № СЕ-19/108-25/11047-ІТ від 23.05.2025 року неможливо вважати достатнім доказом. В судовому рішенні відсутнє посилання на зупинку КАМАЗУ як на обставину, яка має значення, хоча ця обставина має вирішальне значення. 
Вважає, що вихідні дані, які були надані експерту, протирічать дійсності. Представник відповідача в присутності двох понятих здійснив виїзд до перехрестя, на якому сталась ДТП, з метою заміру відстані від світлофору, на якому зупинився КАМАЗ, до границі проїзної частини. Така відстань складає 15,5 метрів, відстань до місця зіткнення, враховуючи схему ДТП, була більшою ніж 15,5 метрів. 
Зауважує, що ОСОБА_1 надала експерту не релевантні або просто вигадані дані, які суперечать матеріалам справи, а також самі собі, оскільки КАМАЗ за 1,5 секунди фізично не може розвити швидкість в 37,2 км/год. 
Однак, суд першої інстанції всупереч вимог статті 110 та 89 ЦПК України, не відкинув такий висновок. 
Інші ж докази, такі як протокол, схема ДТП, при оцінці їх в сукупності не дають підстав вважати, що водій КАМАЗА є винуватий в ДТП. 
Також вважає, що винуватість водія ОСОБА_2 не встановлена в судовому порядку, тому положення частини 5, 6 статті 82 ЦПК України не підлягають застосуванню.
Посилається на те, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 15.10.2025 року в задоволенні клопотання про призначення судової інженерно транспортної експертизи було відмовлено, у зв`язку із тим що, в запропонованих представником відповідача вихідних даних на провадження експертизи зазначено, що з моменту відновлення руху автомобіля КАМАЗ до моменту зіткнення з автомобілем AUDI пройшов час не менше 5 секунд. Натомість, такі вихідні дані не знаходять свого підтвердження матеріалами справи, а тому їх не можливо було надавати експерту як такі, що встановлені судом. Акт додаткового вимірювання від 03.10.2025 року завчасно було долучено до матеріалів справи. Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд позбавив сторону відповідача у законний спосіб довести свою невинуватість і встановити реальні обставини ДТП.
Звертає увагу, що в діях сторони відповідача вбачається намагання приховати фактичні витрати на відновлення транспортного засобу. Оскільки автомобіль фактично відремонтований, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів та проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. 
Зазначене узгоджуються з висновками Верховного Суду, які містяться в постанові від 30.10.2019 року у справі №753/19288/14-ц.
Стороні позивача необхідно було довести розмір грошових коштів, які були витрачені на відновлювальний ремонт. 
Крім іншого, обставини щодо завдання моральної шкоди є суперечливими, доказів не надано, тому задовольнити вимогу щодо стягнення моральної шкоди на користь позивачки було неможливо. Суд, всупереч вимогам статті 89 ЦПК України, визнав не доведену обставину встановленою.
Учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, автомобіль «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 10.10.2024 року (а.с. 9).
Власником транспортного засобу «Камаз 53215», реєстраційний номер НОМЕР_1 є ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.07.2018 року (а.с. 126 зв.). 
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2025 року провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ст. 247 п. 9 КУпАП, у зв`язку зі смертю особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.
Вказаною постановою встановлено, що 22 листопада 2024 року приблизно о 08.20 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Камаз 53215, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Солідарності біля будинку № 98 у м. Запоріжжя, на перехресті на червоний сигнал світлофора, на якому було встановлено табличку «стрілка зеленого кольору» на рівні червоного сигналу світлофора для повороту праворуч, не надав переваги в русі автомобілю Audi E-tron, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , яка рухалась на зелений сигнал світлофора. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди, травмовані відсутні (а.с. 14).
ОСОБА_2 працював в ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» на посаді водія автотранспортних засобів відділу логістики з 12.03.2019р. по 18.12.2024р. 22.11.2024 року ОСОБА_2 знаходився на робочому місці на автотранспортному засобі Камаз НОМЕР_1 , що вбачається з довідки відповідача № 1551 від 24.09.2025р. (а.с. 126).
Згідно висновку судового експерта Борченка О.М. № СЕ-19/108-25/11047-ІТ від 23.05.2025 року, в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Аudi E-tron», номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_1 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 8.7.3а), 12.3 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «КамА3 53215», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 повинен був керуватися вимогами п. 8.7.3е), 10.1, 16.9 Правил дорожнього руху.
У цій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля «КамА3 53215», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вбачаються невідповідності до вимог п. 8.7.3e), 10.1, 16.9 Правил дорожнього руху. Враховуючи, що за умови виконання водієм автомобіля «КамА3 53215», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 вимог п. 8.7.3е), 10.1, 16.9 ПДР зіткнення виключалося б, тому невиконання даним учасником пригоди вимог п. 8.7.3е), 10.1, 16.9 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з подією пригоди.
В свою чергу, в діях водія автомобіля «Audi E-tron», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 8.7.3а, 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається (а.с. 76-82).
Витрати, які позивач зазнала у зв`язку з отриманням висновку експерта № СЕ-19/108-25/11047-ІТ від 23.05.2025 року становлять 3 820,40 грн, що підтверджується квитанцією № 182112944 від 12.05.2025 року (а.с. 82 зв.).
Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 4290 від 18.12.2024 року матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП від 22.11.2024 року на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні, та складає 933 435,26 грн. (а.с. 16-74)
За проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 4290 від 18.12.2024 року позивачем була сплачена сума в розмірі 5 000,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції № 673538804 від 02.12.2024 року (а.с. 75).
На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу «Камаз 53215», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». 
У відповідності до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 221101622 від 23.05.2024 року ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, спричинену майну, становить 160 000 грн, франшиза встановлена в розмірі 3 200, 00 грн.
Страховиком було сплачено страхове відшкодування в розмірі 156 800,00 грн., що підтверджується копією листа заступника начальника відділу врегулювання збитків Запорізької дирекції ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» М. Симонік від 12.02.2025 року (а.с. 15).
Отже, різниця між розміром матеріального збитку, завданого власнику КТЗ внаслідок ДТП (933 435,26 грн), і сплаченим страховим відшкодуванням (156 800, 00 грн) становить 776 635, 26 грн.
Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2025 року було відмовлено представнику відповідача у призначенні по справі інженерно-транспортної експертизи, оскільки в запропонованих представником відповідача вихідних даних на провадження експертизи, зазначено, що «…з моменту відновлення руху автомобіля КАМАЗ до моменту зіткнення з автомобілем AUDI пройшов час не менше 5 секунд». Натомість, такі вихідні дані не знаходять свого підтвердження матеріалами справи, а тому не можуть бути надані експерту як такі, що встановлені судом (а.с. 147).
Крім того, з відповіді ОСОБА_1 на запитання представника відповідача в порядку ст. 93 ЦПК України вбачається, що вона продала автомобіль «Audi E-tron», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у пошкодженому внаслідок ДТП стані, ремонтно-відновлювальні роботи нею не проводились, кошти на придбання запасних частин для ремонту автомобіля нею не витрачались (а.с. 149-150).
Мотиви, якими керується апеляційний суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.
Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Аналіз змісту глави 82 ЦК України підтверджує, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Згідно з частиною першою статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У справі № 234/16272/15-ц Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, вирішуючи цивільний позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Встановивши, що на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» та на відповідній правовій підставі керував автомобілем «Камаз 53215», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що саме ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» відповідно до вимог частини першої статті 1172 ЦК України є особою, відповідальною за відшкодування шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП. 
Встановивши, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Камаз 53215», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», проте розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обсяг відповідальності ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» визначається як різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Розмір майнової шкоди, завданої позивачу, підтверджений наданими нею доказами, а відсутність вини у заподіянні шкоди належними та допустимими доказами не спростована. У зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди в повному обсязі, як правильно виснував суд першої інстанції.
Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною другою цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також в інших випадках, встановлених законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 дійшла висновку, що виходячи з положень ст.ст. 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 1 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Беручи до уваги, що внаслідок протиправної поведінки працівника відповідача порушено право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 належним їй автомобілем, порушився звичний життєвий уклад, вона через пошкодження автомобіля вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого перенесла душевні та моральні страждання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу завданої моральної шкоди у розмірі 30 000 грн., який визначено судом з урахуванням принципів розумності і справедливості.
Встановленими судом обставинами та вищенаведеними нормами матеріального права спростовуються доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди та необґрунтованості її розміру.Колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.
Стосовно посилань скаржника, що судом першої інстанції порушено матеріальне право щодо застосування норм абзацу 2 частини 1 статті 1192 ЦК України, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 пояснювала, що вона продала автомобіль у пошкодженому внаслідок ДТП стані, ремонтно-відновлювальні роботи нею не проводились, кошти на придбання запасних частин для ремонту автомобіля нею не витрачались. Отже, суд правильно виснував, що на користь позивача підлягає стягненню 776 635,26 грн., що є різницею між розміром матеріального збитку, завданого власнику КТЗ внаслідок ДТП (933 435,26 грн), і сплаченим страховим відшкодуванням (156 800, 00 грн).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом було порушено приписи процесуального права, а саме, приписи статей 12, 89, 103, 107, 110 ЦПК України, не знайшли свого підтвердження. Так, при постановленні ухвали від 15.10.2025 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Балкового Р.Л. про призначення по справі інженерно-транспортної експертизи, суд правильно виснував, що запропоновані представником відповідача вихідні дані не знаходять свого підтвердження матеріалами справи, а тому не можуть бути надані експерту як такі, що встановлені судом.
Також не знайшли свого підтвердження посилання скаржника на те, що вихідні дані, які були надані експерту для проведення дослідження (висновок експертного дослідження від 23.05.2025 року № СЕ-19/108-25/11047-ІТ), протирічать дійсності, є нерелевантними або вигаданими, з огляду на те, що представник відповідача в присутності двох понятих здійснив виїзд до перехрестя, на якому сталась ДТП, та склав акт додаткового вимірювання від 03.10.2025 р. (а.с. 129).
З матеріалів справи вбачається, що вихідні дані, які були надані експерту для проведення експертизи № СЕ-19/108-25/11047-ІТ від 23.05.2025 року, відповідають обставинам ДТП. Натомість запропоновані представником відповідача вихідні дані не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, ані в схемі ДТП, ані в показаннях водіїв, тому суд обґрунтовано відмовив у наданні їх експерту для проведення експертизи.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 15 травня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова